105 



væsentlig forskjellige. De have en ved Basis særdeles bred og 

 mod Enden stærkt afsmalnende Skal med Apex indskaaret paa 

 lignende Vis som hos de voxne. Paa den af mig efter det levende 

 Dyr udførte Afbildning, der er vedføiet min Faders Beskrivelse af 

 denne Art, er Fodens Endeskive fremstillet indhulet og gl at i Mid- 

 ten som hos Siphonodentalium. Dette er urigtigt; jeg har senere 

 overbevist mig om, at ogsaa denne Art har en lignende median 

 Tentakel som de øvrige Arter af nærværende Slægt. Enhver, der 

 kjender, med hvilken Lynsnarhed Foden hos de her omhandlede 

 Dyr strækkes ud og igjen inddrages i Skallen, vil kunne forståa, 

 at det her i Begyndelsen er meget vanskeligt at opfatte alle De.- 

 tailler ved dens Form. 



7. Siphonentalis tetragona, Brocchi. 



(Tab. 20, fig. 13, a— c). 



» (Dentaliuro qvinqvangulare, Forb., Siphonodentalium penta- 

 gonum, M. Sårs). 



Testa sat arcuata, apicem versus valde attenuata, aolidiuscula, alba, opaca, vix 

 nitida, in tota longitudine dense striolata, parte dimidia ultima pcntagona, carinis 

 longitudinalibus 5 sat prominulis, una dorsali, 2 ventralibus et una utrinqve laterali, 

 in junioribus usqve ad basin extensis, apertura apicali basali 4 — 5plo augustiore. 

 Long. usqve ad 14'i'in, 



Denne let kj endelige Art, som min Fader i Begyndelsen holdt 

 for Ungen af Antalis striolata (abyssorum), forekommer særdeles 

 alraindelig langs vor hele Kyst, idetmindste til Hasvig i Vestfin- 

 marken paa 40—650 F. D. Udenfor Norge er den alene kjendt 

 fra Middelhavet. Trods sin temmelig afvigende Habitus og Skal- 

 lens eiendommelige Skulptur, hører dog denne Art aabenbart ind 

 under samme Slægtstype som de 2 foregaaende Arter, noget, jeg 

 tilstrækkeligt har overbevist mig om saavel ved Undersøgelsen af 

 Dyrets bløde Dele som af Radulas Structur. 



