181 



c. var. exilis, Jeffr. 



Testa solidior, multo minor et angustior, siibconicii, colorc uniformiter fusfo- 

 rufescente, fasciis vel cingulis nullis. Long. 3»"^. 



Jeffreys og andre holde nærværende Form for kun en Varietet 

 af den i Habitus meget ulige B. parra, da Costa, og begrunde 

 denne Anskuelse derved, at de anføre at have fundet alle mulige 

 Mellemformer mellem begge. Trods dette, som det kunde synes, 

 uomstødelige Argument, tror jeg dog efter de af mig anstillede 

 Undersøgelser, igjen at raaatte hævde nærværende Forms Gyldig- 

 hed som selvstændig Art. Den optræder ved vore Kyster idethele 

 som en meget constant og let kj endelig Form, og navnlig er der 

 blandt de talrige Exemplarer, jeg har havt Anledning til at under- 

 søge fra vor arktiske Region ingensomhelst Tilnærmelse at se til 

 det for R. parva characteristiske Udseende. Kun ved vor Syd- 

 kyst, hvor den virkelige R. parva af og til forekommer, har jeg 

 paa saadanne Lokaliteter, hvor begge Arter leve sammen, seet 

 enkelte Exemplarer, som i Virkeligheden havde Characterer af 

 begge Arter; ja et Exemplar syntes ligesom sammenflikket af 2 

 forskjellige Exemplarer, hvert hørende til sin Art, idet hele sidste 

 Vinding saavel i Skulptur som Farvetegning fuldkommen stem- 

 mede overens med R. interrupta, medens Spiren havde tydeligt 

 fremtrædende Længderibber, ligesom hos R. parva. Jeg er til- 

 bøielig til at anse saadanne Exemplarer for hybride Former. Mu- 

 ligens forekomme lignende Exemplarer hyppigere ved de britiske 

 Øer, hvor R. parva er meget almindeligere end hos os. Men saa- 

 danne tilfældige Misdannelser bevise ingenlunde efter min Mening 

 begge Arters Identitet. Man maatte i sidste Tilfælde finde lig- 

 nende Formforandringer overalt, hvor Arten forekommer i Mængde. 

 Men dette er, som allerede anført ingenlunde Tilfældet; tværtimod 

 optræder den hos os paa de allerfleste Steder som en særdeles 

 vel udpræget og selvstændig Form. At ikke heller vor Art kan 

 være en climatisk Varietet af R. parva, synes at bevises af det 

 Factum, at den forekommer fuldkommen vel udpræget ogsaa i 

 Middelhavet (R. simplex, Phil.). For at vise Grændserne for denne 



