1228 



Vadsø. Arten skilles let fra de i det foregaaende omtalte ved sine 

 jevnt convexe Vindinger, talrigere og mindre fremspringende Længde- 

 folde og sidste Vindings bugede Form samt Yderlæbens jevne 

 Krumning. Den var tidligere kun kjendt fra Grønland. 



143. Bela nohilis, Møller. 



(Tab. 16, fig. 19 & 20). 



Testa solida, alba, interdum leviter ferruginea, ovato-fusiformis, spira turrita sat 

 atteniiata apice acuto, anfractibus 8 contabulatis juxta suturam planulatis et distiucte 

 angulato-carinatis, ultimo pcrmagno et dilatato spira duplo longiore, cauda crassa ad 

 apicem truncata, sutura fere recta, apertura ampla ovato-oblonga dimidiam testæ 

 longitudinem icqante vel superante, labro externo juxta suturam angulato dein breviter 

 inflexo, infra medium arcuato, columella flexuosa callo latissimo obducta. Superficies 

 longitudiualiter fortiter plicata, plicis 18 — 20 valde prominulis, semicylindricis, in 

 acie carinæ nodosis, caudam attingentibus, lineisqve spiralibus infra carinam crebris 

 undulatis obducta. Long. usqve ad 26mm. 



Testa juniorum (fig. 20) magis ventricosa, apira breviore plicisqve paucioribus et 

 magis distantibus insignis. 



Uncini magni, maxiubrio crasso, rotundato-trigono, extremitate angusta mucroni- 

 formi, Long. 0,49inm. 



Denne ligesom flere af de følgende Arter ansees af Jeffreys 

 og andre kun som Varieteter af Bela turricula Mont, med hvilken 

 Art de vistnok ogsaa vise en mere eller mindre udpræget habituel 

 Lighed i Skallens Form og Skulptur. Jeg har imidlertid ved Under- 

 søgelsen af Piltænderne og ved Sammenligning af større Sviter af 

 hver Art som oftest med fuldkommen Sikkerhed kunnet constatere 

 deres specifiske Forskjel og derved kunnet igjen hævdet i sin Ret de 

 før meget miskj endte Møllerske Arter. Med Hensyn til Piltændernes 

 Bygning, er der kun en af de i det følgende omtalte Arter, nemlig 

 B. harpularia, Couth, som stemmer overens med Montagu's Art; 

 alle de øvrige skille sig i dette Punkt saa særdeles meget, at man 

 herefter endog kunde være tilbøielig til generisk at afsondre dem 

 fra hin Form. Den her omhandlede Art, den største af Slægten, 

 er udmærket ved sin solide Skal, de særdeles stærkt fremspringende, 



