287 



og Sydkyst til Bohusliin, de britiske Øer og Middelhavet, og skal 

 ogsaa nylig være observeret ved Nordamerikas Østkys (Whiteaves). 

 I fossil Tilstand er den af min Fader fundet i vore yngre glaciale 

 Skjælbanker. 



204. Utriculus conulus, Desh. 



(Tub. 17, flg. 17, a— b). 



Testa solidula, alba, cylindro-conica, apicem versus valde attenuata, vertice an- 

 gusto, abrupte truncato, carina acuta circumdato, medio profunde perforato, spira 

 indistineta, basi sat dilatata, vertice plus duplo latiore, obliqve rotundata, apertura 

 in parte dimidia superiore perangusta, inferne vero sat ampla, labro cxterno ultra 

 verticeni producto, medio fere recto et leviter inflexo, inferne arcuato, eolumella 

 crassa, vix recedente, plica nulla. Superficies lævis lineis apiralibus inconspicuis. 

 Long. Smm. 



5 døde men taaleligt vel conserverede Exemplarer af denne 

 distincte, først af Deshayes efter fossile Specimina beskrevne Form 

 har jeg tåget ved Lofoten paa det 'betydelige Dyb af nær 300 F. 

 I sin almiifdelige Habitus stemmer den temmelig godt med den af 

 Forbes og Hanley under Benævnelsen Cylichna conulus beskrevne 

 Form fra England. Men Jeffreys anser denne kun som en Varietet 

 af foregaaende Art; noget, der ialfald ikke kan være Tilfældet med 

 vor nordiske Form, som er over dobbelt saa stor og desuden i 

 mange andre Henseender forskjellig. Skjøndt jeg ikke har havt 

 Anledning til at iagttage Dyret, tror jeg dog at maatte henføre 

 ogsaa denne Art til Slægten Utriculus paa Grund af Skallens Form 

 og den tydeligt og dybt perforerede Apex. 



205. Utriculus pertenuis, Migh. 



a. forma typica (Tab. 17, fig. 19, a — b). 

 (Bulla semen, Reeve). 



Testa minuta, tenuis, et pellucida, albida, cylindro-ovata, abbreviata, latitudine 

 Vs longitudinis circiter æqvahte, spira brevissima, sed distincte elevata, obtuse trun- 

 cata, obliqva, anfractibus '4 sutura distincte impressa divisis, ultimo basin versus 



