H. FLODEKUS, SAF.IXFI.OUAN I TORNE LAPPMARK. 15 



L. X 6'. herbacea L. X polaris Wg., om de ock afsevärdt skilja 

 sig från de i Torne Lappmark funna formerna. 



Och sedan detta arbete redan lagts under trycket har jag 

 från A. Notö fått mig tillsända tvenne af honom i Bardo- 

 dalen (Tromsö amt) 1908 insamlade former (?) af hybriden, 

 hvilka tydligen stå mycket nära vissa vid Riksgränsen funna. 



Af dessa omständigheter vågar jag anse troligt, att S. 

 glauca L. X S. herbacea L. X polaris Wg. skall antäffas fler- 

 städes inom Skandinaviens fjälltrakter, ett antagande som 

 äfven gäller beträffande de analoga hybrider, som S. herba- 

 cea L. X polaris Wg. bildar med 8. lapponum L. resp. S. 

 phylici folia L. 



Enär S. glauca L. X S. herbacea L. X polaris Wg. företer 

 en påtaglig frändskap med 8. arctica Pall. vill jag för den- 

 samma tills vidare föreslå namnet Salix arcticoides n. sp. hybr. 

 Skulle emellertid mitt antagande,^ att S. glauca L. X S. herba- 



* Salix arctica Pall. slår redan vid första bekantskapen iakttagaren 

 genom sin omisskänneliga frändskap med S. glauca L., en frändskap, som 

 yttrar sig i ett flertal såväl vegetativa som florala karaktärer. Från S. 

 glauca L skiljer d^n sig dock bland annat genom krypande växtsätt, mer 

 gyttrad grenbildning, långskaftade, bredare, omvändt äggrunda, ofta asym- 

 metriska och i spetsen grundt urnupna, vid basen ej sällan grundt sågade 

 blad med denuderade öfversidor och mot spetsen finpunkterade, rodnade 

 vindersidor, täckta af långa, glest sittande och bladtoppen kammlikt öfver- 

 skjutande hår, men framför allt genom terminalt ställda hängen med ofta 

 mörka, breda skärmfjäll, svaga eller icke utbildade yttre nektarier och 

 fullständigt glatta ståndarsträngar (Förf. har haft tillfälle själf verkställa 

 blott ett fåtal undersökningar beträffande dessa två sistnämnda egenskaper) 

 och ej sällan väl utbildade stift. Dessa karaktärer synas mig peka hän 

 mot S. polaris Wg. eller snarare — med hänsyn till den vid noggrann un- 

 dersökning ganska ofta påvisbara basala serraturen — mot S. herbacea 

 L. X polaris Wg. 



Denna tolkning af S. arctica Pall. såsom en art, uppkommen på 

 hybridogen väg ur å ena sidan S. glauca L. och å den andra S. herbacea 

 L. X polaris Wg. (resp. S. polaris Wg.) motsäges icke af de tyvärr ganska 

 torftiga uppgifter, som jag erhållit beträffande den geografiska utbredningen 

 af S. arctica Pall. och dess här supponerade moderarter. Sålunda synes 

 S. arctica Pall. icke förekomma på de väl genomforskade Spetsbergen, där 

 ej heller S. glauca L. anträffats men väl S. herbacea L. X polaris Wg. och 

 S- polaris Wg. Däremot är S. arctica Pall, funnen både på Grönland och 

 på Novaja Semlja, hvarest såväl 5. glauca L. (härom se dock nedan!) som 

 S. herbacea L. X polaris Wg. och S. polaris Wg. förekomma. 



Flera af de Grönlands-former af S. arctica Pall.. som jag haft tillfälle 

 undersöka, stå S. glauca L. mycket nära bl. a. genom bladform och Ijvisa, 

 trubbspetsade hängefjäll, hvarigenom de skarpt skilja sig från de på jSIo- 

 vaja Semlja vanliga formerna, eom i regeln uppvisa mörka, breda, nästan 

 tvärhuggna liängefjäll. — Mellan dessa båda ändtj^er af S. arctica Pall. 

 synes mig den här ofvan beskrifna skandinaviska S. glauca L. X S. herba- 

 cea L. X polaris Wg. i flera hänseenden intermediär, dock väl till märkan- 

 des, att hos vissa former af denna hybrid (t. ex. den ofvan såsom /. serrata 

 beskrifna) karaktärerna af S. herbacea L. äro afsevärdt starkare framträ- 

 dande än hos de rent arktiska formerna af ä. arctica Pall. Detta förhål- 

 lande är föga öfverraskande, då ju »S. herbacea L. i Skandinaviens högfjäll 



