26 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 8. N:0 9. 



I betraktande af de båda hufvudarternas från h varan- 

 dra starkt afvikande karaktärer samt hybridens ofantliga 

 frekvens och fertihtet kan det icke väcka förvåning, att den- 

 samma uppträder i en obeskriflig mångfald af växlande for- 

 mer. Dessa sammanbinda moderarterna i en oafbruten kedja, 

 hvarvid dock de intermediära formerna äro ojämförligt van- 

 ligast. Dessa äro så karakteristiska och numera väl så all- 

 mänt kända, att jag här utesluter hvarje beskrifning af dem. 

 Mindre kända äro de kedjans ytterlänkar bildande formerna. 

 De närmast S. herbacea L. stående skilja sig från yppiga 

 individer af denna art genom fastare blad, hvilka åtminstone 

 i outveckladt tillstånd oftast uppvisa någon hårighet äfven 

 på öfversidan; enstaka toppblad hafva ock tydligt utvecklad 

 spets. Äfvenledes ses i regeln alltjämt någon hårbeklädnad 

 å kapslarna. — I saknad af denna sistnämnda karaktär 

 kunna dessa former endast med svårighet särskiljas från 

 vissa typer af S. haMata L. X herbacea L. 



Mer anmärkningsvärda äro de former af hybriden, som 

 närma sig intill 8. lapponum L., emedan de hittills anträf- 

 fats högst sparsamt, men i trakten omkring Riksgränsen 

 uppträda i ganska stor frekvens. Dessa former kunna uppnå 

 samma höjd som traktens S. lapponum L., d. v. s. ända till 

 2 meter, samt till sin habitus fullkomligt likna denna art. 

 Från densamma skilja de sig därigenom att de bibehållit 

 spår af en eller flera karaktärer från S. herbacea L., såsom 

 att bladen erhållit en ovalt lancettlik form eller vid basen 

 någon gång uppvisa en eller annan grund sågtand eller vid 

 spetsen blifva hårfattigare. Hängeskaften äro ej sällan ut- 

 dragna ända till hälften af blomsamlingens längd och för- 

 sedda med 2 — 5 hängeblad. Hängefjällen kunna blifva bleka, 

 stiftet förkortadt eller märkesflikarna djupt delade. — Hos 

 några dylika former är det hängeblad uppbärande hänge- 

 skaftet det enda påvisbara tecknet af främmande inbland- 

 ning. I regeln kunna emellertid äfven andra karaktärer af 

 S. herbacea L. samtidigt spåras på hithörande former, hvar- 

 före det torde vara sannolikast, att i samtliga dessa fall S. 

 herbacea L. har inverkat, om ock hos några individer dess 

 inverkan legat flera generationer tillbaka i tiden. 



Det är lätt förklarligt, om en i våra fjäll så allmän och 

 så formrik hybrid som S. herbacea L. X lapponum L. ofta 

 skulle hafva fört de forskande salikologerna på villospår. Så 



