34. ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 8. NIO 0. 



Såsom redan framhållits torde denna hybrid kunna an- 

 träffas flerstädes inom Skandinavien, blott den systematiskt 

 efterspanas på lokaler, där S. herbacea L. X jjolaris Wg. växer 

 tillsammans med S. lapponum L. 



För den händelse att en kortfattad beteckning af hybri- 

 den skulle anses önskvärd, ville jag med hänsyn till gren- 

 spetsarnas i outveokladt tillstånd ofta på ett karakteristiskt 

 sätt mörkt blåröda blad kalla densamma Salix atriceps. n. 

 sp. hybr. 



Salix lierbacea L. x polaris Wg. x S. phylicifolia Wg. 

 (hov. hybr.) 



{Salix arctogena n. sp. hybr.) 



Tafl. 10, 11. 



Redan på min första exkursion vid Riksgränsen (19. 

 VII. 1906) fann jag därstädes flera buskar af en för mig 

 obekant Salix-form, af hvilken jag sedermera påträffade in- 

 emot ett tusental individer. Då det visat sig, att dessa 

 former här nästan uteslutande uppträda på ett mindre, begrän- 

 sadt område, äro fertila och efter allt att döma i stor ut- 

 sträckning föröka sig genom inbördes befruktning samt 

 t. o. m. bilda hybrider med andra på platsen växande arter, 

 har jag ansett mig böra uppfatta dem såsom en på stället 

 differentierad art, Salix arctogena n. sp. Dock vill jag redan 

 här betona, att en omfattande undersökning af artens väx- 

 lande former — enligt hvad med tydlighet framgår af den 

 nedan lämnade artbeskrifningen — gifvit vid handen, att 

 dess variationsgränser icke nå utom S. herbacea L., S. phy- 

 licifolia L. och S. polaris Wg., hvarföre S. arctogena n. sp. 

 med största sannolikhet ursprungligen uppstått genom kroi- 

 sering mellan S. herbacea L. X polaris Wg. (hvilken ännu mer 

 utprägladt uppträder såsom egen art på platsen) samt S. phy- 

 licifolia L. Dessa till en början hybrida former {S. herbacea 

 L. X polaris Wg. X S. phylicifolia L.) torde sedermera hafva 

 starkt förökat sig genom inbördes befruktning och under 

 tidernas lopp antagit karaktär af egen art. I sitt vegeta- 

 tionsområdes centrum, där S. arctogena n. sp. ses förekomma 

 i största frekvensen, uppträder den äfven yppigast och i 

 sina mest egenartade typer, hvaremot de i områdets utkanter 



