36 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 8. N:0 9. 



bene evoluta. Stylus gracilis, elongatus, vulgo obscurus; stig- 

 mata angusta, saepe alte bifida. Capsulse brevistipitatse, conoi- 

 deae, cinerese — cinereo-violacese, tomentosse — sericeae, rarius 

 subglabrse; semina ssepe minus bene evoluta. 



Enär 6*. arctogena n. sp. visar en äfven för en Salix-art 

 ovanlig förmåga att variera, och ofvan lämnade beskrifning 

 därför måste innefatta hufvudsakligen blott de mer typiska 

 formerna af densamma, synes det mig nödvändigt att bifoga 

 en mer detaljerad redogörelse för artens karaktärer, hvarvid 

 särskild hänsyn kan tagas till dess variationer. 



Krypande, nedliggande, någon gång ända till meters- 

 hög buske med V^ — sällan 3 cm. tjock stam. Hufvudgre- 

 narna knotiga, gråbruna, ofta rotslående; de yngre grenarna 

 stundom vidjelikt utdragna, glänsande mörkbruna, sällan 

 gulbruna; årsskotten ända till 30 cm. långa, späda, glänsande 

 brun-gulgröna, glatta, stundom i spetsen uppbärande enstaka 

 svagt böjda hår. — Knoppfjällen glänsande bruna, glatta, 

 ej sällan kvarsittande, äfven sedan knoppen fullständigt ut- 

 vecklats till gren. 



Bladstipler saknas i regeln; undantagsvis ses små, smala 

 stipler vid toppbladen hos yppiga former med bred eller 

 hjärtlik bladbas. Bladskaften 2 — 12 mm. långa, i ungt till- 

 stånd ofta på baksidan uppbärande långa, svagt böjda, framåt 

 riktade hår. 



Bladskifvans storlek mycket variabel; de småbladigaste 

 formernas är i medeltal 15X10 mm.; hos storbladiga, luxu- 

 rierande former kunna dimensionerna stegras ända till 75X45 

 mm. Äfven formen är synnerligen växlande: ovalt lacett- 

 formig — omvändt äggrund — bredt hjärtlik. Bladspetsen 

 är å toppbladen i regel utdragen, å basalt ställda blad ofta 

 i spetsen tvärhuggen eller t. o. m. urnupen. Skifvan är ofta 

 asymmetrisk, dels därigenom att den löper olika långt ned på 

 ömse sidor om skaftet, dels till följd af oregelbundet förlopp 

 af ena bladkanten, dels orsakad af bågformigt förlopp af 

 medelnerven. 



Alla blad sågtandade. Hos de mest bredbasiga äro de när- 

 mast bladskaftet belägna tänderna mycket hvassa och kunna 

 t. o. m. vara riktade bakåt (såsom hos S. herbacea L.); ej 

 sällan är dock serraturen ganska grund, men kan i regeln 

 äfven här spåras till långt fram mot bladets spets. Blad- 



