40 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND (S. N:ü 9. 



Äfven torde till S. hei'hacea L. X polaris Wg. X 8. phyli- 

 cijolia L. böra hänföras en form, som jag 1890 fann vid Bun- 

 nerstötarne i Jämtland och af mig beskrifvits^ såsom »Salix 

 phylicifolia X herhacea (nov. hybr.) ster.» Denna i öfrigt ut- 

 märkta form uppvisar emellertid icke fullt så skarpt utpräg- 

 lad serratur, som vore att förvänta, om den konstituerats en- 

 bart af de två angifna moderarterna, och på enstaka basalt 

 ställda blad ses den för 8. polaris Wg. karakteristiska hår- 

 kammen vid bladets spets. 



Från A. Notö har jag detta år (1908) fått mig för be- 

 stämning tillsända exemplar af en den Leestadianska formen 

 närbesläktad individ ($), hvilken 1905 af honom insamlats 

 vid Oksfjorddalen (likaledes belägen i Tromsö amt) och af 

 honom uppfattats såsom »8. phylicifolia X polaris.» Från 

 ofvan angifna form synas de skilja sig hufvudsakligen genom 

 sina hela eller blott grundt klufna märkesflikar, under det 

 dessa hos Lsestadii form äro mycket djupt, nästan franslikt 

 delade. Från den lappska hufvudformen skilja de sig genom 

 något mindre och blott svagt punkterade blad samt smalare 

 och kortare fruktsamlingar, försedda med färre och svagare 

 utvecklade hängeblad. 



Samma år (1905) fann jag vid Kongsvold några sterila 

 buskar af en form, som jag då tydde såsom en krypande, 

 på bladens baksida icke glaucescent varietet af 8. phylicifo- 

 lia L., men hvilka tydligen stå nära intill såväl den lapp- 

 ska hufvudformen af 8. arctogena n. sp. som den af Notö 

 funna. 



E. Ekman har under de senaste somrarna fullföljt dessa 

 undersökningar på Dovre och därstädes uppspårat ett flertal 

 hithörande eller åtminstone närbesläktade former (ef $) från 

 Kongsvold, Kalvella och Stöland. 



Bland Dovre-formerna kunna flera synnerligen starkt 

 divergerande typer urskiljas, hvilka samtliga ganska afsevärdt 

 skilja sig från den lappska hufvudformen. I regeln äro de 

 till alla delar väsentligt mindre än denna och sakna oftast 



sen. Förklaringen torde helt enkelt vara den, att dessa platser på sina 

 resp. banlinjer representera de högst öfver hafvet liggande stationerna, vid 

 hvilka *S'. polaris Wg. växer mest tillgänglig, och där dess hybrider där- 

 före mera ingående hafva kunnat efterspanas. Just dessa omständigheter 

 tala för, att de flerstädes torde vara att finna inom våra högre fjällom- 

 råden. — Samtliga dessa tre hybrider äro ju f. ö. äfven funna på det af 

 salikologer ganska väl genomforskade Kongsvold. 

 ' 1. c. p. 50. 



