1 IG John Sebelien. 



resterende Fedt faas en mer eller mindre opaliserende, men 

 ellers klar Væske, ved hvis Opvarmning,' selv til Spilkogning- 

 det aldrig lykkedes at erholde nogen Koagulation. Derimod 

 erholdes ganske vist, allerede betydeligt under Kogepunktet, 

 men forresten forskelligt efter Saltmængden , en stærk Blak- 

 ning; Væsken bliver mælkehvid og aldeles uigjennemsigtig, men 

 ved Afkøling klares den atter fuldstændig; højst kan man efter 

 Afkølingen paa Prøveglassets Bund finde noget sandagtigt Grums, 

 som rimeligvis skyldes tilstedeværende Kalksaltes Indvirkning 

 paa Kaseinet, men som aldrig kan forvexles med fnugget Koa- 

 gulum af Albumin. 



Er .Mælken derimod bleven sur, saa vil man ved Mætningen 

 med Salt vel kunne faa udskilt en Del Laktalbumin sammen 

 med Kaseinet. Dog var det Koagulum , som paa den Maade 

 erholdtes af en Mælk, som vel havde staaet en Dags Tid, men 

 dog ej havde antaget mere end svag sur Reaktion , saa ube- 

 tydeligt, at det med Lethed kunde overses, og i al Fald ikke 

 udgjorde mer end et Spor. Jeg kan derfor ikke finde nogen 

 anden Grund til Forskjellen imellem Duclaux's og mine 

 Iagttagelser, end at den franske Forsker, efter Udsaltningen af 

 Kaseinet af Mælken, ikke har tjernet Albuminet ved Vaskning 

 med en mættet Saltopløsning. Navnlig naar man undlader 

 at spæde Mælken noget, førend man tilsætter det faste Salt, 

 saa vil det uudvaskede Bundfald komme til at indeholde saa- 

 meget Albumin, at man ved at anstille Koagulationsforsøget, 

 som ovenfor beskrevet, kan faa udskilt tydelige Fnug af koagu- 

 leret Æggehvide, som ikke forsvinde ved Væskens Afkøling. 



Berettigelsen af at benytte det svovlsure Magnesia til den 

 kvantitative Adskillelse af Kaseinet og Albuminet i Mælken 

 synes ifølge det ovenstaaende at være indlysende. Hvad angaar 

 den Form, hvori Bestemmelsen sker, da maa man her i endnu 

 højere Grad end ved Bestemmelsen af Totalæggehviden fore- 

 trække den indirekte Bestemmelse igjennem Bundfaldenes Kvæl- 

 stofmængde, hvorved man altsaa faar "Kasein-Kvælstof« og 



