« Mammuthjægcr-Staf ionen " ved Predmost. 181 



forsømt at tage det nødvendige Hensyn til virkelige Slagmærkers 

 Tilstedeværelse paa de Menneskeknokler, der saa iiyppig angives 

 at bære Vidne om kannibalisme, samt paa Dyrcknokler, der ud- 

 gives for fuldgyldige Vidnesbyrd om Menneskets Sam- 

 tidighed med visse Dyr, ikke blot, som bcr, med \lam- 

 muthen, men med Næsehorne t, og Hu le I øven, og især med 

 Hule bjørn en? Mon det vel tør anses for utidigt og ugrundet, om 

 jeg opfordrer til en samvittighedsfuld og kyndig llevision af alle 

 disse Forhold for de talrige østerrigske Hulers Vedkommende? 

 Hvor meget der af de nannte nddode Dyrs Knokler fra franske, 

 belgiske og engelske Huler gaar for at være behandlet af 

 Menneskehaand, uden virkelig at være det, i det mindste 

 uden at Slag af Menne skehaand har truffet de friske 

 Knokler, har jeg tidligere ved Autopsi kunnet overbevise 

 mig om, og for Østerrigs Vedkommende tor jeg ikke forudsætte, 

 at Forholdet har været et ganske andet. 



Dette var nu den ene Parallel mellem Knoklerne i Borreby 

 og Predmost. Vi gaa nu over til den anden, som maaske 

 kommer lidt mere uventet. 



Den anden Side nemlig, hvorfra der kastedes en Mistanke 

 paa Stenalderens Borrebyfolk som Menneskeædere, afgav 

 det store Antal af Menneske-Knokler, der fremkom af Grav- 

 kammeret med stærke Spor af Svidning over en stor Del af 

 deres Overflade og ofte begrænsede af lige Linier, som om Knok- 

 lerne indtil disse havde kunstigen og planmæssigen været be- 

 skyttede imod Ildens Virkning. Ogsaa dette Fænomens rette 

 Natur blev ved Sammenligning med andre lignende, den Gang 

 fuldeUg erkjendt af Prof. Qu a tre fages , men formodentlig 

 lod den vigtige Bristningsproces ham forglemme at omtale 



été cassé afin den manger la moelle, une inspection minuticuse des 

 fragmens est nécessaire; il l'aut velrouver la trace du coup Cette 

 épreuve demandée par M. Steenstrup doit étre rigoureusement exigée. 

 Elle manque, je crois, a la plupart des exemples cités comme attestant 

 lanthropophagie de nos ancétres." (Rev. d. deux mond. ^Vj ^ 's 70; 

 Extr. p. 47.) 



