184 Japetus Steenstrup. 



Brud, og- Spaltningen i Hælvter, være sig i lige eller efter 

 Tandens Bøjninger noget spiralvundne Retninger, er den sæd- 

 vanlige Længdebristning af alle længere Tænder, som vi ikke 

 alene træffe hos vore hel- og halvfossile Skære- og Hjørne- 

 tænder i alle jordfundne Kranier, men imod hvilken vi kun 

 vanskeligen kunne bevare Tænderne i Kranierne af de friske 

 Dyr i vore Samlinger. Bristnings-Fænomenerne fra Knoklerne 

 have altsaa gjentaget sig her paa sin Vis ogsaa for Tændernes 

 Vedkommende. 



Derimod er det selvforstaaeligt, at Tænderne, der have af- 

 givet saa brugeligt Materiale til Nytte- og Pyntegjenstande, bære 

 mange umiskjendelige og tydelige Spor af Bearbejdelse baade 

 med skarpere og buttere Redskaber. De samme viste sig jo 

 ogsaa paa Knoklerne , og disse ere jo ogsaa blevne tildannede 

 til mange Øjemed. 



Jægernes Interesse for Materialet, som Mammuthknoklerne 

 leverede, kan vel ogsaa nok skjønnes af det af Wankel og 

 Maska omtalte mærkelige Forhold, at hist og her fandtes 

 Knoklerne paa en ejendommelig Maade sorterede, Skulderblade 

 af Dyr af forskjellig Størrelse og Alder i Partier for sig, Lemme- 

 knokler for sig o. s. V. Herved mindes man uvilkaarligen om 

 nogle af de allerældste Beretninger, der i Aarhundredets første 

 Decennier gaves os om de højst besynderlige Sammenstillinger, 

 hvori Mammuthernes Elfenbenstænder bleve trufne i de store 

 Mammuth-Ligmarker, der i 1816 opdagedes ved Canstatt, 

 og Thiede. 



Dog, det var ikke alene som egenlige Brugsgjenstande at 

 Medlemmerne af denne gamle Stamme da bearbejdede Knoklerne 

 og Tænderne; de have ogsaa fundet en særegen Tilfreds- 

 stillelse i at udføre Smykke -Tegninger paa Knoklernes 

 glatte Overflader og indridse Figurer derpaa af en egen Stil, 

 saaledes som de ved Professor Maska s omhyggelige Behand- 



