190 Japetus Steenstrup. 



7. At disse Folk naturligvis tillige under slige Udflugter 

 have udøvet deres sædvanlige Jagt paa Rens dyret og Steppe- 

 eller Vildhesten samt paa Moskusoxen, naar en saadan 

 tilbød sig, er en Selvfølge. At de under deres midlertidige Op- 

 hold ved Siden af en saadan rig Mammuth-Mark ved Ild beredte 

 Jagtudbyttet, bliver utvivlsomt ved det Utal af smaa, kulbrændte 

 Benbrokker og den Masse af Benpulver og Aske, der omgiver 

 Knoklerne, Tænderne, Stenskjærverne og Stenredskaberne m. m. 



Udtalelserne i disse syv Paragrafer støtte sig ikke alene til 

 de anførte Undersøgelser i P red most, men ere ligesom støbte 

 over Forholdene der. 



Det skulde derfor ikke undre mig, om en eller anden 

 nok kunde være tilbøjelig til at indrømme Sandsynligheden, 

 eller maaske endog til helt ud at anerkjende Rigtigheden af 

 Paragrafernes Hovedpunkt: den meget store Afstand 

 mellem Mammuthernes Levetid og det Jæger folk s, 

 der hidtil paastodes at liave været aldeles samtidigt 

 med disse Dyr og fortrinsvis at have levet af dem, 

 men dog paa Grund af dette lokale Præg være mindre tilbøje- 

 lig til at indrømme det vundne Udbytte mere end en vis lokal 

 Gyldighed. En Tvivl af denne Art vilde man heller ikke 

 kunne kalde aldeles uberettiget for hver den, der virkelig 

 maatte mene, at Videnskaben iforvejen var i Besiddelse af paa- 

 lidelige Data, som viste, at Tidsforholdet mellem iMammutherne 

 og Europas ældste Befolkning andensteds med Sikkerhed maatte 

 anses for at have været et helt andet. 



Men et saadant Forhold er, som vi vide, baade bleven be- 

 tvivlet og benægtet af saare mange , og det vil allermindst 

 kunne indrømmes af den, der til alle Tider og paa alle Punkter 

 har fundet Geologernes og Archæologernes Bevisførelser for 



