«Maniimiflij;rt!er-Stati(iiieii" ved Predmost. 193 



IJrysthvirvel (Taf. I) viser os, især naar det betragtes under en 

 passende Lupeforstørrelse. — , 



Hvorvidt derimod de store "Ligmarker" af Mamrauth- 

 Dyrs Skeletter, der i Aaret 1816 pludselig kom for Lyset ved 

 Canstatt i Wi'irtemberg og i Løbet af samme Aar ved T bie de 

 nær Wolfenbi'ittel, kunne fuldt ud tydes som baade INatur- 

 g K u 1 1 u r-M o n u m e n t e r i Ligbed med Mammutb-Kirkegaarden 

 ved Pi'edmost, vil være afbængigt af, hvorvidt man endnu, 

 efter saa lang Tids Forløb, kan paa en tilfredsstillende Maade 

 paavise Spor af Menneskets Virken og Arbejden med Lev- 

 ningerne af disse uddøde Dyr, saa at man deraf kan slutte, af 

 hvilken Natur dette Arbejde har været. 



Disse overraskende Begivenheder satte naturligvis Datidens 

 almendannede Læg-JMænd i stor Forbauselse og ikke mindre 

 de mange Lærde , som jo allerede i dette Tidsrum beskjæf- 

 tigede sig levende med Spørgsmaalet om vor Jordklodes Til- 

 blivelse og de talrige Omskiftelser i dens Dyre- og Plante- 

 verdener. Ikke faa ere de Efterretninger, vi fra selve Øjenvidner 

 have om det overraskende Billede, som disse ved Nedskred 

 eller ved store Jord-Arbejder paa en Gang blottede iNIammutb- 

 Ligmarker frembød V). Af disse Skildringer er det imidlertid 

 ikke til at miskjende, at om end disse Ligmarker ikke havde 

 saa stor borizontal Udstrækning som ved Pi'e dmost, havde 

 de dog en større Fylde, og derved maatte deres uhyre Virvar af 

 store Knokler, gjennemkrydset af talrige, mange Fod lange 

 Elefant-Stødtænder, gjøre et saa meget stærkere og mere gribende 

 Indtryk paa Beskueren. At det var større eller mindre Mam- 



^) En Henvisning til Beretninger om disse mærkværdige Fund ville Læ- 

 serne linde S. 200. 



Overs, over d. K. D. Vidensk. Selsk. Forh. 1888. 13 



