198 Japetus Steensliup. 



ned til Menneskets, undertiden selv ned til deu saakaldte Jern- 

 alder 0^ tidlige Middelalder (!|. 



Medens disse lange , oftere liinanden krydsende og lige- 

 som mellem hinanden sig slyngende Flytnings- og Omflytnings- 

 bevægelser foregik — over hvilke Processer først de senere 

 Decennier begynde at lade os faa et Overblik — svandt Aar- 

 tnsinder i det mindste. Nogle Geologer bruge som Maalestok 

 for Tidsrummets Varighed Titusinder. For ingen af Maale- 

 stokkenes Rigtighed indestaar jeg, men selv holder jeg rriig til 

 den kortere, som efter mit Skjøn mest tiltaler mig. 



Men selv, naar « Aartusindet» bliver vor Maalestok, og 

 man erindrer det Leje , som de hidtil erkjendte Mammuth- 

 Levninger indtage i vort Fædrelands Jordbund, og de over 

 Lejets Lag efter hinanden indtraadte Skifter i Plante- og Dyre- 

 livet, og man dertil maa erkjende, at Landets Urbefolkning, som 

 vore Kundskaber nu staa, næppe kan have optraadt førend henimod 

 Midten af disse Skifter, saa bliver det først ret klart for Tanken, 

 at kun en Sum a f A a r t u s i n d e r kan udmaale Afstanden 

 mellem denne Stenalder-Befolknings l^evetid her i Landet og 

 den Tid, der betegner de Mammuthskarers frodige Liv, hvis 

 Skeletter vi have i Miihrens og Mellemeuropas Ligmarker. 



Regne vi nu — og dertil ere vi vistnok ikke uberettigede 

 — at disse Ligmarker i Mellem-Europa i det hele og store vist 

 næppe, i alt Fald geologisk talt, ere meget tidsforskjellige fra dem, 

 (ler findes i Rusland og det nordlige Asien og hvis Knokler i 

 grænseløst Antal og mange Gange ved kombinerede Vand- og 

 Is-Bevægelser fmdes atter omlejrede over umaadelige Stræk- 

 ninger af disse Egne og navnlig langs Ishavets Kyster og paa 

 dettes Oer, saa have vi ogsaa imellem disse saakaldte »sibiriske" 

 INIammuther og de Stammer af Jakutiske og Tungusiske Folkefærd, 

 der have en saa vigtig Indtægtskilde i Indsamlingen af disse 

 uddøde Dyrs Elfenbenstænder, paa det nærmeste, og i det 



