220 Japetus "Steeiistiup. 



Sider godkjendt sikker Opfattelse af Dyngedanneriies Kultursta- 

 dium og hele Levevis, maatte det altid være underforstaaet, at 

 vi derved kun havde gjort det første og nødvendigste Skridt 

 fremad imod det Maal, der var sat os: den omtrentlige Bestem- 

 melse af det Tidsrum, hvori Mennesker paa disse Udviklingstrin 

 levede her, og hvori Dyngerne ophobedes. Andre væsentlige 

 Skridt stode tilbage, først og fremmest dette, at faae den vundne 

 Erkjendelse af disse Menneskers Kultur og Levevis omsat til 

 en nogenlunde brugbar Maalestok for Tidsafstanden, 

 og navnlig baade for den Afstand i Tid, der maatte være 

 mellem dem og os, og for den, der fjernede dem og Mennesker 

 i andre præhistoriske Kulturtilstande fra hinanden indbyrdes. 



Disse store Skridt maatte gjøres ad Veje, der føre stærkt 

 ud til Siden, og det baade ud i Rummet og ud i Tiden. 



Det er disse udenfor Kjøkkenmøddingernes egne Regioner 

 liggende Veje til Tidsbestemmelsen, vi nu et Øjeblik maa følge. 



I tiere Aar havde de tre oprindelige Undersøgere af Kjøk- 

 kenmøddingerne, der tillige i Forening vare Opstillerne af denne 

 Kategorie af Oldtidsminder (Forchhammer, Steens trup, 

 Worsaae) i deres fælles — det vil sige: paa den af dem dannede 

 Komités Vegne — til Selskabet givne Meddelelser og Beretninger 

 stedse omtalt Dyngerne som Minder fra Landets kjendte Sten- 

 alderkultur, fra den nemlig, der aabenbarede sig i dets store, 

 saakaldte meg al i thi ske Gravbygninger fra Stenalderen («Sten- 

 kamre» eller "Jætte stuers , »Stendysser" og "Sten- 

 kister"). Senere — 1859 — opstod for det ene af Komiteens 

 Medlemmer (Wor s aae) , og som det synes meget pludseligen, 

 en hel anden Forestilling om Forholdene, og i alt Fald meget 

 uventet for Komiteens to andre Medlemmer blev en saadan løselig 

 fremsat i Selskabets Møder i Marts og November 1859, men videre 

 udviklet i Mødet den 25. Januar 1861. 



