«Kj(tkkciiiiiii(l(liiii<er.» 221 



» 



Efter Prof. Worsaae's nye Opfattelse skulde, som be- 

 kjendt, disse to Klasser af Mindesmærker hidrøre fra to ef,'entlig 

 himmelvidt forskjellige Kulturtilstande, og imellem dem vilde 

 der i Tid ligge en uhyre lang Afstand, et overordenligt langt 

 Tidsrum. Efter W.'s Eremstilling (Vid. Selsk. Overs., 1861, 

 S. 292 — 93), der sætter Kjøkkenmøddingerne som Led i den især 

 fra Vesteuropa kjendte, først af Sir John Lnhbock ])ena^.vnte 

 palæolithiske eller ældre Stenalder, blev Tidsmellem- 

 rummet — naar man følger de Geologer, som særlig have arbejdet 

 paa at belyse Jordoverfladens yngste Dannelser — et saa langt 

 Spand af Tid, at det, for at kunne udmaales, behøvede en Maale- 

 stok af mindst Titusinder af Aar. Selv efter vor Kollegas se- 

 neste Udtalelser herom — f. Ex. ved den internationale archæo- 

 logiske Kongres i Stockholm 1874 M, hvor Kjøkkenmøddingerne 

 sattes ned imod den palæolithiske Tids Afslutning, 

 eller henimod Gryn ingen af en nyere Tid, den neoli- 

 thiske — kunde den gissede Afstand mellem de to, som meget 

 forskjellige antagne Kulturer endnu kun] udmaales med Aartu- 

 sinder som Maalestok. 



Selv i dens senere Formel skyder Opfattelsen af vore 

 Kjokkenmoddinger, som tilhørende en hel anden Kultur og en 

 hel anden Tid end de store Stengraves, samt gaaende sit Aar- 

 tusinde eller sine Aartusinder forud for disse , det allerede 

 meget lange Tidsrum, hvori Danmark og dermed hele Norden 

 har været beboet af Mennesker, langt længere tilbage i Tiden, 

 end tidligere har været antaget eller blot formodet. Men ikke 

 nok dermed! Hvad der for vore videnskabelige Studiers sikre 

 Gang var vigtigere : denne Opfattelse forrykkede mange af de 

 relative Tidsforhold, som det var lykkedes en ædruelig, baade 

 møjsommehg og langvarig komparativ Forskning at udrede i 



') Jfr. Worsaae's Bemærkninger med Hensyn til afd. Baron Kurt k' s vigtige 

 Iagttagelser, som kun tillade een Stenalder for Danmark-Sverrigs Ved- 

 kommende. Congr. intern, a Stockh. Compt. Tom. I. p. 142— 44, 146. 



