"Kj(ikkenmn(i(liiiger.» 227 



som ovenfor nævnt, regnes ind under den palæol i tlii ske 

 store Tidsperiode, vil man igjen lier I'aa Syn for, hvor 

 meget af de oprindelige Træk i Begrebet palæol i tliisk man 

 yderligere har givet Afkald paa. Af de tre Karakter-Betegnelser, 

 der oprindelig i lige (Irad vare gjorte gjældende for det 

 første Led af det ]»alæolithiske , Floddriftens Grus- og 

 Sandlag med deres Mammutlier og Næsehorn og deres ejen- 

 dommelige Stenredskaber {uSt. AcheuU- og "i/o.2;7ie»-Øxerne 

 f. Ex.), er jo for det første Overensstemmelse i geologiske 

 Forhold bleven helt opgiven, thi her var væsenlig Sammen- 

 lejringen sket alene ved Menneskevirksomhed; Overens- 

 stemmelse i det zoologiske eller i de faunis tiske For- 

 hold ligesaa; kun i det tredie Forhold, det archæologiske, 

 var der bleven en Lighed tilbage, vel ikke med det første 

 Leds, men med det mellemstes, thi Stenredskabernes alminde- 

 lige Form og Udseende gjentog sig i det hele og 

 store i begge disse, medens de ikke lidet afveg e fra 

 det førstes. Kun deri betegnedes Flintene fra alle de 

 tre Led som væsenlig overensstemmende, at der maatte 

 tillægges dem alle Karakteren af at være raat bearbejdede 

 og røbe Ubehjælpsomhed i Flintens Tildannelse. 



Dette maa man altsaa stadig have for Øje ved alle Sam- 

 menligninger med Forholdene i den saakaldte palæolithiske 

 Stenalder, at denne i Virkeligheden snart har eet Ud- 

 seende, snart et andet og snart et tredie, eftersom man 

 enten har bygget paa en Karakter alene og set bort fra de 

 andre , eller paa disse og set bort fra den første o. s. v. , og 

 heri endog, som det synes, kun har ladet et vist Skjøn eller 

 Forgodtbefindende være det ledende eller raadende. 



Dengang Professor Wor s aae , for nu mere end et Kvart- 

 Seculum siden stillede vore Kjøkkenmøddinger ind i den "ældre 

 Stenalder" som et senere Led af et palæolithisk Tidsrum, var 



lo* 



