228 Japetus Steenstrup. 



det netop hine tre Kategorier indenfor dette, der kunde haves 

 for Øje. Da nu Kjøkkenmøddingerne fra alle Sider vare erkjendte 

 som opdyngede ved Menneskehaand, og da den Pattedyr-Fauna, 

 der havde leveret den rigelige Stok af Næringsdyr, og hvis 

 Knokler findes i disse Affaldsdynger, ikke indeholdt Spor af 

 Rensdyrets og Vildhestens Fauna og heller ikke med Rette kunde 

 i Karakteren sammenlignes med denne og endnu mindre med 

 Gruslagenes Mammuths og Næsehorns aldeles uddøde Fauna, 

 blev det sammenbindende mellem dem naturligvis ikke her 

 at søge i geologiske eller faunistiske Fællesforhold, 

 der jo alle manglede. 



Det var vel saa, at jeg allerede dengang i vore Fælles- 

 beretninger havde omtalt flere i Kjøkkenmøddinger fundne 

 Levninger af Pattedyr, som, skjøndt levende i hin Tid her i 

 Landet, ikke længere levede her, f. Ex. Kjæmpeoxen, 

 Bæveren, Lossen; men disse Former danne naturlige Led 

 af Landets og Skandinaviens nuværende Fauna og ere næppe 

 forsvundne af denne uden ved Menneskeforfølgelse, altsaa kun 

 udryddede, ikke uddøde. 



Det eneste Fællesskab, Kjøkkenmøddingernes Indhold alt- 

 saa kunde frembyde eller frembød som et Sammenknytningsled 

 til det palæolithiske Tidsrum, indskrænkedes i Grunden til 

 det archæo logiske, det Slægtskabsforhold nemlig, som man 

 mente at se mellem Kjøkkenmøddingernes Flintredskaber og 

 de rent palæolithiske. Herpaa var det ogsaa, at Worsaae 

 selv, baade den Gang og senere, lagde Hovedvægten, man 

 kunde næsten uden Overdrivelse sige: lagde hele 

 Vægten^). Jeg vil her strax tilføje, at det var netop ogsaa 



Thi om endogsaa senere Mangelen af Husdyrhold, navnlig af egentlige 

 Næringsdyr, anførtes som et formentligt Særpræg overfor den hos Grav- 

 byggerne formodede Besiddelse af saadanne Dyr, saa blev der dog fra 

 denne Side ikke strax søgt nogen væsenlig Styrke for Kjøkkenmøddinger- 

 nes Henførelse til den ældre Stenalder, hvorfra de jo i øvrigt vilde ude- 

 lukkes ved deres store Hundehold. En egenlig Tamhund frakjendte 

 man jo ganske almindelig alle den ældre Stenalders Folk — og saa 

 gjør man det nok endnu, aldeles taktfast. 



