•iKjiikk(Miimiil(lin^ci'.» 233 



Vejen, ;ul hvilken hans Ir -Arier ere komne hid lil .NOrden 

 og der nauede op til vore Dyngedainieres Kuilur.'' 



Jeg- nægter ikke, at jeg til en vis Grad syni|>atliiserer med 

 de Bestræbelser, som fra liere Sider ndfoldes indenfor Viden- 

 skabens forskjellige Omraader for, om mnligt, at linde de Traade, 

 som knnde sammenbinde vore faktiske, men endnn kun spredt 

 staaende og yderst stykkevise Erkjendelser. 1 de her fore- 

 liggende Forsøg er det dog i mine Øjne meget uforsigtigt at 

 ville føre den sammenbindende Traad ad et langt Gangbræt, 

 som man ikke selv har været med til at lægge, eller hvis Fast- 

 hed man ikke selv har kunnet undersoge. At Gangbroen fra 

 palæ o li thi sk til neolithisk, naar den kun bæres af de 

 Underlag, der ved dens ene Ende dannes af vore Kjøkken- 

 møddinger, som halv- eller hel -palæ o li thi ske Mindesmærker, 

 og ved dens anden Ende af Gravkamrene som helt ne o li thi ske, 

 efter min Mening kun er bygget af et skrøbeligt Materiale, og 

 at dette ikke engang har faaet Tid til at sætte sig , hvorfor 

 Broen synes mig los i alle sine Sammenføjninger, vil vist ogsaa 

 staae klart for andres Ojne, naar der nu i næste Afsnit optages 

 et Syn over flere af Kjøkkenmøddingernes archæologiske 

 Forhold. Disse Forhold vare jo — og det maa her gjentages — 

 de eneste, der fra første Færd af, ved et vildledende Udseende, 

 havde ført Tvedelingens Hævdere ind paa Forestillingen om 

 Dyngedannernes palæolithiske Kultur, og derved igjen paa 

 disses Henførelse til et Tidsrum, der gik langt forud for vore 

 Gravbyggeres, paa et langt høiere Trin af Udviklingens Stige 

 staaende ne oli thi ske Kultur. Som det erindres, vare de 

 archæologiske Forhold dernæst ogsaa de eneste Forhold, 

 der bleve tilbage som sammenbindende hine tre ovenberørte 

 Led af det palæolithiske Tidsrum, efterat man Skridt for 

 Skridt med større eller mindre Ret havde seet bort fra disses 

 geologiske og faunistiske Karakterer. 



