"Kjokkcniiiiiildiiii^cr." 325 



Pau disse l'overeiis s teiiime Iser — de iiiaa nu ved 

 nøjere Tietragtning og Vurdering iielindes at va-re virkelige eller 

 kun tilsyneladende — er det jo i alt Fald, at tiere af Nordens 

 Oldforskere, med min Medarbejder og Ven, afd. Prof. Worsaae 

 i Spidsen, og efter dem atter liere Archæologer udenfor JNorden, 

 særlig beraabte sig og endnu beraabe sig, naar de dybt ned- 

 sætte Dyngedannernes Kulturtrin i Forhold til Gravbyggernes. 

 Paa denne Forskjel er det da atter, at de fjerne vore Bærere af 

 disse to Kulturer saa o\erordenlig langt fra hinanden i Tiden. 



Under Udførelsen af hver af disse Bedømmelser maa vi 

 uundgaaeligen passere visse Strækninger af en Fælles -Vej, 

 der frembyde et sandt Uføre og paa sine Steder saa store 

 Hindringer, at man ikke kan naa frem, uden først at have ud- 

 jevnet dem. Paa hvert af disse Punkter maa vi følgelig standse 

 en kort Stund for nøje at se os for og skjelne mellem de vir- 

 kelige og indbildte Vanskeligheder og faa begge Forhold fuldt 

 opklarede. Kun ved denne Fremgangsmaade kunne vi vente 

 at gjøre Vejen saa ryddelig og farbar, at den ikke inden lang 

 Tid igjen bliver spærret af de samme Forhindringer, enten 

 saa disse paa ny blive lagte i Vejsporet af P'ejltagelse eller 

 blot af Uagtsomhed, eller vo\e op af jevnlig henkastede Mis- 

 forstaaelser. 



Mere end den med disse Ord givne Antydning behøver vist 

 Læseren ikke, for at være tilstrækkelig forberedt paa, at han i 

 dette Afsnit neppe kan undgaa at støde paa Udtalelser, som 

 i Medfør af de nævnte Forhold baade i bestemte, og nu og da 

 vistnok ogsaa i noget misbilligende Udtryk imodegaa de Me- 

 ninger og Fremstillinger, som efter min Opfattelse ikke alene 

 ere uvidenskabelige , men i Aartier have været til Hinder for 

 en fyldigere Uddannelse af vor archæologiske Viden. Med Ud- 

 trykket "fyldigere •> mener jeg naturligvis ikke denne Videns 

 blotte Væxt, eller Forøgelsen af dens Enkeltheder, men dens 



