244 Japetus Stcenstrup. 



af slige Forliold — og denne er det billigt al lorudsætte hos en 

 Kulturgransker — saare let at overbevise sig. Hvad enten man 

 kaster Øjet paa de ypperlige Gjengivelser af de fladmuslede 

 Flintslag paa Redskabernes Overflade, der med saa stor Natur- 

 troskab bydes os i flere fortrinlige V^ærker over disse "Red- 

 skaber«, «Vaaben», eller man — hvad der er endnu bedre — 

 betragter selve disse Gjenstande i vore olfentiige eller private 

 Samlinger — i hvilke "Øxerne» fra St. Acheul og Ab be vil le 

 ikke just ere sjeldne — vil man snart finde, at de røbe hos 

 disses Forfærdigere en betydelig Evne til at forme Flinten og 

 en stor Rehændighed i Anbringelsen af de enkelte Tryk og 

 Slag, hvormed "Redskabet« har faaet sin symmetriske, 

 meget ofte elegante Form. iMændene fra vor neo- 

 ii thi ske Tid vilde vist fuldt ud godkjende et saa vel udført 

 Stykke Arbejde. 



Det synes altsaa, efter mit Skjon!, nærmest at være ved 

 Misforstaaelse og idelig Misbrug af Udtryk, der vare anvendte i 

 en ganske anden Mening, naar den ene efter den anden be- 

 nævner Flint -Rearbejdelsen i en palæolithisk Tid som i 

 det hele meget iifuldkonuucn og ubehændig, og altsaa ogsaa 

 nærmest eftei* en blot tilvant Floskel — thi det er jo kun til 

 den blotte Ordlyd, de have holdt sig, — værdsætter Kultur- 

 tilstanden og maaler Tids-Afstanden. 



Skjøndt ofte nok advarede om Misforstaaelsen , have dog 

 Oldgranskerne ikke villet høre Advarslen og ere vedblevne med 

 deres gamle Talemaader. Selv fra den som Naturforsker og 

 Oldgransker lige højt staaende Autoritet, Sir John Lubbock, 

 der indførte Retegnelserne "palæolithiskx og "neolithisk» 

 for de to Tidsrum, hvorom Talen her er. har Advarslen om 

 denne Misforstaaelse af de jævnlig brugte Udtryk lydt tydelig 

 nok. Saaledes f. Ex. i hans »preface or introdnction» til Over- 

 sættelsen af Sv. Nils son 's Urindvaanere , hvor det hedder: 

 «lt is an error to suppose, that the riidest ninl-implements are 



