"Kjøkkenmiifldinger. 1' 251 



indskrænke mig til at indrømme, at en Mistanke om «/?ia 

 frmisn maaske ikke er aldeles nden Grund — dog ikke imod 

 Stenalder-Manden ! 



Saa langt som regelmæssig Afslagning af store og gode 

 Langflækker gaar tilbage i Tiden, saa langt gaar ogsaa Men- 

 neskets Evne til at forme Flinten i de Skikkelser, der til dets 

 Formaal fandtes mest passende for Redskaberne, derom kan 

 man ikke tvivle. 



Da vore Dyngedannere have i alle Kjøkkenmøddingerne 

 efterladt sig saadanne Langflækker, eller Redskaber omdannede 

 af disse, snart færre og snart flere, men ofte i stort Antal og 

 vel afslagne, have de derved tydeligen vist, at deres Evne til 

 at behandle Flinten var gjennemgaaende udbredt hos dem alle. 

 Men samtidigen afgiver rigtignok Langflækkernes Forekomst i 

 Dyngerne uden tilhørende «Flintkjærner»^ — thi neppe 

 en eneste af disse Rester fra Tilvirkningen har jeg hidtil selv 

 fundet i de talrige Kjøkkenmøddinger, eller sét med Sikkerhed 

 angivet fra dem — et aldeles utvetydigt Vidnesbyrd om, at de 

 ikke ere blevne tilvirkede under disse Folks Tilhold ved Dynge- 

 pladserne , og saaledes røbe Dyngedannernes i^alibi« eller Til- 

 hold andensteds til bestemte, kortere eller længere Tider af 

 Aaret eller Maanederne ! 



Enhver, der er lidt mere fortrolig med Drøftelserne i de 

 forskjellige Lande af Stenalderen og af dens Inddeling i flere 

 Tidsrum, vil have erfaret, hvilke Forstyrrelser i alle Bevis- 

 førelsers Gang, der fremkaldes ved to op af Grunden stikkende 

 Vanskeligheder, som de saa gængse Anskuelser om Raaheden 

 af "Drift-ImpIementS" og den saare lette Tilvirkning af Lang- 

 flækkerne idelig lægge i Vejen. Disse maatte altsaa først be- 

 lyses, og saa vidt mulig ryddes til Side. 



