Mendes og Tlimiiis i Nedre-Æiiyptcn. 17 



ligge nogle (jriishøje, som vise, at der har slaaet en gammel 

 Stad. Paa det franske Kaart betegnes dette Sted med ]Navnet 

 Debeleh , og Textens Forfatter mener, det var det gamle Dios- 

 polis. Mig blev Stedet vist som Tell-el- Mint , d. e. Rninbøjen 

 Mendes. Saaledes er det ogsaa betegnet paa Kaartet i Biidekers 

 Rejsehaandi)og, og jeg har ingen Tvivl om, at dette er rigtigt. 

 Det niaa indrømmes, at heller ikke disse Hnje ligge ved Ml- 

 armen , men en halv Mil sydligere ; men i en saa lav og 

 sumpig Egn kan Flodlobet have flyttet sig, eller det hele kan 

 have været en Sø. 



Alle de gamle Ruinsteder i Deltaet frembyde et sørgeligt, 

 trøstesløst Skue. Psæsten ikke en eneste Stump af de mægtige 

 Granitbygninger staar opret; alt er kastet til Jorden, Granit- 

 stenene ere slaaede i Stykker og for en stor Del bortforte , og 

 hvad der var Kalksten, og det var Bygningernes Fundamenter, 

 er helt forsvundet; det er hrauidt til Kalk, som man ellers 

 havde maattet hente langvejsfra. Beboernes Huse, der i Al- 

 mindelighed vare opførte af soltørrede Sten, ere ved Regn og 

 Oversvømmelse sunkne sammen til formløse Masser, og de 

 Høje, som derved opstods, ere gennemrodede af Bønderne, 

 som i de gamle Mure og det Affald, de gemte, fandt brugbar 

 Gødning og Jord til deres Marker. Nu ligge de som sorte 

 Grusbunker, undertiden oversaaede med smaa Potteskaar, naar 

 Stedet ogsaa har været beboet i Romertiden; der vokser kna[) 

 et Græsstraa paa dem. Det sørgelige Udseende af Højene ved 

 Mendes bliver ikke synderlig forbedret ved at hele Egnen er i 

 høj Grad sumpet. Den halve Del af Aaret staar den under 

 Vand, og den anden Halvdel er der Ingen, der gør sig den 

 Ulejlighed at dyrke den; det vikle kræve betydelige Kanalanlæg. 

 Hvad man nu ser af den oldægyptiske Stad, indskrænker sig til 

 nogle enkelte Blokke af rød Granit, stærkt medtagne af Aar- 

 hundreders Regn. Ingen Hieroglyfer var at finde paa dem ; 

 ingen arkitektoniske Profiler var at se ; jeg kunde kun be- 

 mærke . at et Par Stenblokke syntes at have hørt til et lille 



Overs, over d.K.D.Tidensk.Selsk.Forh. 18S9. 2 



