!i. Møde. -^ 27 ^ 21. Fcbr. 



sprog' i Egnen omkring den øvre Ganges og Yamnna, i det 

 saakaldte Kuruxetra, Sknepladsen for den store Ivrig mellem 

 Knruider og Panduider, og maa være talt her l'ra c. GOO før 

 Chr. indtil det ophorte henimod Acoka's Tid 250 f. (Mir. Hvis 

 vi have nogle Levninger af klassisk S. som et levende Sprog, 

 knnne de kun søges i den episke Del af Mahåhhårata ; den 

 største Del af den klassiske Sanskrit-Literatur (der, som man 

 har heregnet, bestaar af c. 10,000 Enkeltværker) hidrører altsaa 

 fra en Tid, da Sanskrit var et dødt Sprog, som Forfatteren 

 udtrykker sig: »most of the classical Sanskrit Literature was 

 composed when Sanskrit Avas not a living vernacular». 



Til Trods for den sikre og grundige Lærdom , hvorom 

 denne Afhandling vidner, forekommer det os dog, at den 

 hverken indeholder tilstrækkelig nyt i Behandlingsmaaden eller 

 er tilstrækkelig indgaaende og afgørende i sin Bevisførelse, til 

 at vi kunne indstille den til at belønnes af Selskabet. 



Forfatteren af den danske Afhandling giver en mere 

 detailleret Fremstilling af Hovedperioderne i den hinduiske 

 Sproghistorie. I en omstændelig Skildring af Yedasprogets Ejen- 

 dommeligheder hævder han Forskellen mellem samme og det 

 senere klassiske Sanskrit, der tyder hen paa, at dette sidste 

 ikke kan væ.re nogen umiddelbar historisk Fortsættelse af det 

 første. Han er i sin Udvikling af Betydningen af "Bhashå" hos 

 Pånini og Patafijali, navnlig ved at eftervise Adskillelsen hos 

 den sidste mellem den »forkerte« og den »korrekte« Tale, 

 trængt ind til Kærnen i Spørgsmaalet, og har, i Kraft af sin 

 Udvikling af Forskellen mellem Talesprog og Skriftsprog (Bigs- 

 sprog) og ved Henvisning til Paralleler fra andre Sprogudvik- 

 linger vist, at klassisk Sanskrit som den sig af Bhasha udvik- 

 lende »korrekte') Form er bleven Skriftsprog-Repræsentativ for 

 den dannede Tale og har gældt som saadant og været i Live 

 som saadant (paa en lignende Maade som f. Ex. Højtysk) til 

 ind i det ellevte Aarhundrede, og at det forst er fra den Tid, 



