Thismui Glaziovii. 23 



appendikulaere Dannelser, der ikke forekomme miii at afgive 

 tilstrækkelig vægtfyldige Karakterer til derpaa at opstille Slægter. 

 I 1883 have ogsaa Bent li am og Hooker^) samlet Myostoma 

 og Ophiomerls i samme Slægt som T/nsmia, hvilket forekommer 

 mig korrekt; ligesaa lade Engler og Pr an ti [loc. cit.J Bec- 

 caris Slægt Geomitra gaa ind under Bagnisia^ hvilket jeg Ogsaa 

 kan billige; men det forekommer mig rigtigst ogsaa at lade 

 denne Slægt falde, da den dog væsenligst hviler paa den Ejen- 

 dommelighed, at de tre Blosterblade støde sammen foroven; 

 det vilde utvivlsomt være rigtigst at forene denne Slægt med 

 Thismia, ti at det anførte Kendetegn skulde være mere værdi- 

 fuldt end f. E\. Opldomeriss, Perigonskævhed, kan jeg ikke indse. 

 Jeg ser i den til saprofytisk Levevis tilpassede Slægt Thismia. 

 hvoraf vi vistnok endnu i de tropiske Urskove ville finde ad- 

 skillige højst interessante Arter, en meget formrig Slægt, hvis 

 Arter væsenligst ere forskellige i de i saa rigelig Mængde til- 

 stedeværende, appendikulære Blomsterdeles L'dformning. 



Den af mig ovenfor beskrevne Plante fra Alto IMacahé 

 ligner saaledes i alle vigtige Forhold en Thismia', lade vi Bec- 

 caris Slægter gælde som saadanne , kan jeg ikke se, hvorfor 

 Miers's ikke ogsaa skulde opretholdes, men da bliver vor 

 Plante ikke let at bestemme til Slægt; ti ganske bortset fra de 

 ovenfor Perigonringen indspringende Kamme og de fra sammes 

 Overside fremstaaende , vinkelbøjede Emergenser, til hvilke to 

 Dannelser der endnu ikke er set noget tilsvarende hos nogen 

 anden Thismié, ere Blomsterne hos vor Plante forskellige baade 

 fra Thismia, Myostoma og Ophiomeris (i oprindelig Begræns- 

 ning). Vor nye Art viser netop tydelig, at disse maa forenes, 

 — men saa er min Konklusion yderligere , at ogsaa Beccaris 

 Slægter maa gaa samme Vej, nemlig op i Thismia Griff. 



Diagnosen paa den nye brasilianske Art bliver da : 



') Genera plantarum, vol. III, paa 459. 



