Thismia Glaziovii. 25 



bestøvning, llvoi'til de mange Udvæxter ovenpaa Ringen skulle 

 tjene, lader sig vanskelig tænke. Jeg har bemærket, at Støv- 

 knapperne, som ere stærkt fremspringende, og hvis to Rum 

 ved Modenheden flyde sammen til ét nyreformet, rage saa langt 

 ud over Arret, at Støvet ikke let af sig selv vil kunne falde 

 ned derpaa; navnlig vil dette ogsaa af andre Grunde blive 

 umuligt, dersom alle Individers Blomster, saaledes som paa 

 mit, ere vandrette eller maaske endog nedad bøjede. 



Hvad de anatomiske Forhold angaar, kan det for det 

 første i al Almindelighed bemærkes, at det parenkymatiske Væv 

 i Planten overalt er sammensat af meget store , tyndvæggede 

 Celler med særdeles store Cellekærner. Mekanisk Væv, Spalte- 

 aabninger og Klorofyl findes ikke; Plantens Saftspænding og 

 den Afstivning, som den kan faa af de ikke talrige Kar, er alt, 

 hvad den raader over i den Henseende ; hos adskillige andre 

 Planter med svagt ndviklet mekanisk Væv ser man ofte, at der 

 søges en Modvægt herfor ved en ndad mod Stængelens Om- 

 kreds tiltagende Forringelse i (Bark-) Parenkymcellernes Dia- 

 meter, eller ved en Sklerose af Endodermcellernes Vægge, hvis 

 der forekommer en Skededannelse: hos vor Plante findes intet 

 af alt dette. Den gør Indtryk af at være særdeles svag og 

 voxer aabenbart i ganske rolig Lnft; de to Furer, der gaa 

 nedad det lange Skaft, give det imidlertid en Tværsnitsfigur, 

 som muligvis har nogen Betydning i mekanisk Henseende. 



Stængelen bestaar af to væsenHg forskellige Dele: en 

 vandret liggende, knoldformet, underjordisk Del, fra hvilken 

 "Rødderne« udgaa, og den nys omtalte, overjordiske, oprette 

 Del, som kun udgøres af ét Internodium og er en Fortsættelse 

 af Knolden. 



Paa et Tværsnit af det blomsterbærende, tvefurede Led 

 [III, 11] se vi yderst en kutikulariseret og tyndvægget Epidermis; 

 der findes heri ingen Spalteaabninger, og den bedækker en Bark 

 af store, tyndvæggede, poreløse , meget lange Celler, mellem 



