Tilismia (ila/.iovii. 27 



der ikke synes sondrel i Griipiter eller Stræiige, og yderst 

 findes endelig en ikke særdeles tydelig Pericyklus [III, ■5; j)]. 

 Denne støder nmiddelbart op til JJarkens inderste Lag, hvis 

 Celler ligge nogenlunde kontinuerlig i en Kreds, men i øvrigt 

 ikke fremtræde som Endoderm ved særlige Fortykkelser, kun 

 ved smaa Caspary'ske IMetter [\\\,5;ed]. 



Saa vel Inder- som Iderbarken, men dog i Særdeleshed 

 tre Cellelag paa Grænsen mellem begge, ere fyldte med 

 Svampemycelium [IV, ^6], der synes at være ganske af 

 samme Art som det, jeg tidligere har paavist i Rødderne af 

 Sciaphila caudala. Hyferne ere særdeles tynde og meget tæt 

 sammenfiltrede i store lvlum])er, en i hver eneste af Barkens 

 Celler. Gennem Cellevæggene , der ikke ere udstyrede med 

 Porer, bore Hyferne sig fra Celle til Celle, ofte mere end en 

 gennem hver Væg [IV, 14] , og i mange af Cellerne ser man 

 ved Siden af Resten af Cellekærnen lignende større, hule 

 Blærer eller Kugler, som ogsaa fandtes hos Sciaphila og for- 

 modentlig ere en Art Formeringsorganer. 



jMycelier indvendig i levende Planteceller ere, bortset fra 

 saadanne, som skyldes rene Parasiter, en Ejendommelighed, der 

 som bekendt karakteriserer visse bestemte Planler. For ikke 

 at tale om Leguminosernes mærkelige »Rodknolde«, som i den 

 sidste Tid have sat Botanikernes Penne i saa Hvlig Bevægelse, 

 skal jeg blot minde om, at siden Schleiden^) opdagede 

 Fænomenet hos Neotiia nidiis avis,' have Undersøgelser af 

 Re i s se k, Schaclil"), Prillieux^), WahrlichM og Johow 

 o. a. dels godtgjort, at vi virkelig have med Svampevegetation 

 at gøre, dels lært os, at denne under visse Forhold kan bringes 

 til Fruktifikation, og at disse "Rodsvampe« særlig findes hos 

 Saprofyter; de endotrofe Mycelier, der synes at indgaa en Art 



') Gi'undziige d. Miss. Botanik; Bd. 1. 



2j Monatsber. d. Berliner Akad. d. Wiss., 1854. 



^) Ann. des se. nat. 1856. 



*) Bot. Ztg., 1886, pag. 481. 



