Om Flod og Kl)lic ved Kdlienhavn. 41 



Men efterhaanden som der — navnlig ved de selv- 

 registrerende Apparater — samledes et stort Materiale af kon- 

 tinuerte Rækker af Maalinger, blev der Trang til en rationel 

 Methode til Udnyttelsen af disse. Derved lededes SirW. Thom- 

 son i Glasgow til Indførelsen af den harmoniske Analyse. 

 Han udvikler de flodfrembringende Kræfter i Række og gaar 

 derfra over til Udtrykket for Vandstanden ved det ovenfor 

 citerede, af Laplace opstillede Princip. Rækken konvergerer 

 saa stærkt, at det kun er nødvendigt at medtage de første Led. 

 Hvert Led i Udtrykket for Vandstanden faar Formen: 



/i/cosfF+ u — x), 



hvor Bogstaverne have følgende Betydninger: 



H og X ere Lokalkonstanter. 



/ er ved Solleddene (d. v. s. de Led, der skyldes Solens 

 Tiltrækning) = 1 , men afhænger ved Maaneleddene af Maane- 

 banens Heldning. 



u er ved Solleddene enten O eller afhængig af Solperigæets 

 Længde; ved Maaneleddene afhænger u af Maanebanens Knudes 

 Længde. 



V er en hneær Funktion af Stedets Middelklokkeslæt lom- 

 sat til Vinkel) samt af Middellængderne for Solen, Maanen og 

 Maanebanens Perigæum. V varierer altsaa proportionalt med 

 Tiden. V -\- u er Partialkraftens Argument. 



Til Bestemmelse af Lokalkonstanterne anvender Sir W. 

 Thomson almindeligt en Række timevise Vandstandsmaalinger 

 strækkende sig over omtrent et Aar. Indenfor et saadant Tids- 

 rum betragtes de langsomt varierende Størrelser / og n som 

 konstante, idet man tillægger dem de Værdier, de have ved 

 lagttagelsesrækkens Midtpunkt. Skrives det almindelige Led i 

 Udtrykket for Vandstanden saaledes: 



//ycos(«f + Fo+ u — x), 



hvor t er Tiden i Timer, regnet fra lagttagelsesrækkens Be- 

 gyndelsespunkt, medens V^ er Værdien for V ved dette Punkt, 



4* 



