Lydiske Grave. 1 | 7 



efter 200 Aars Forløb er Lydieiis Selvstændighed forbi ; det 

 gaar op i Persien og siden i Grækenland. ."Men i <lissc 200 

 Aar spiller Lydien en anselig Rolle, og vover naisten Aar for 

 Aar. De blomstrende ioniske Stæder paa Kysten lokkede de 

 erobrelystne' Konger, der ikke lode dem i Fred, for de havde 

 bøjet sig under Aaget. En Standsning indtraadle ved Kimmeri- 

 ernes Indfald, og i omtrent '■]() Aar var del disse nordiske 

 Barbarer, der spillede Herre i Lilleasien; men da det var lykkets 

 Alyattes at fordrive de sidste Rester af dem, gik del frem fra 

 Sejr til Sejr. Faderens Værk fortsattes af Sønnen Krøsos, og 

 under ham omfattede Lydien hele Forasien A esl for Halys. 

 Det var et rigt Land. Allerede Gyges' Rigdomme berømmedes 

 af Archilochos og beundredes i Delphi, men endnu mere lov- 

 priste man Alyattes' og navnlig Krøsos' store Gaver til Oraklet; 

 sligt havde man endnu aldrig set i Hellas. Lydierne vare el 

 kultiveret Folk, der ikke blot laante fra de græske Kolonier 

 paa Kysten, men ogsaa gav dem Gengæld, og hvem den helle- 

 niske Dannelse siges at skylde stærke Impulser. Det var driftige 

 Handelsmænd. Herodot ^ mener, at de vare de første, der 

 slog Guld- og Sølvmønt, og vi ere endnu i Besiddelse af ad- 

 skillige primitive Metalklumper med Lydisk Stempel ; de fleste 

 ere af Elektron, d. e. en Blanding af Guld og Sølv. Musiken har 

 været meget yndet hos Lydierne , navnlig Fløjtespillet. Fløjten 

 er en gammel asiatisk Opfindelse. Silenen Marsyas skulde have 

 opfundet den, og Phrygeren Olympos var dens første Mester. 

 Det var til Fløjlens Akkompagnement, at Grækerne, der fra 

 først af ikke havde kendt anden Verseform end Hexametret, 

 opfandt en ny, idet Penlametrel skiftede med Hexametret, og 

 Pauserne udfyldles af Fløjlespillet. De kaldte denne Verseform 

 Elegi. Navnet er fremmed, og belyder vel Fløjtespil; paa Ar- 

 menisk hedder Fløjlen endnu elegu. Hellenerne tale stadig om 

 den Lvdiske Harmoni eller Toneart \ed Siden af den doriske 



M Herodot I, 9-4. 



