Lydiske Grave. 121 



Tmolosbjergets mægtige Kæde skyder sig frem imod i\. V. 

 imellem to smaa Floder, der stræbe ned imod den mægtige 

 Hermos, som fiyder en lialv Mil nordligere. Den vestligste af 

 disse er den berømte Paktolos , der i sin Tid skal have ført 

 Gnid med sig. En stor Indsænkning skiller Horgklippen fra 

 Tmolos. Her findes den eneste Opgang til Borgen; ellers er 

 den allevegne omgivet af saa bratte Skrænter, at man vanskelig 

 finder et Sted , hvor man kan krybe op ved Hjælp af de Bnske 

 af forskellig Art, der dække Bjergsiderne. Borgmurene ere 

 forsvnndne paa nogle faa Rester nær; for det meste ser man 

 kun den nøgne Bakkekam , underlig sønderrevet dels ved Jord- 

 skælv , dels ved Regnens stadige Indvirkning ; thi det er ingen 

 haard Stenmasse, hvoraf Bjerget bestaar, men et blødt Konglo- 

 merat, der let smuldrer. Fra Tappen har man en henrivende 

 Udsigt, navnlig imod N. og iN. V. over det frugtbare Land, der 

 gennemstrømmes af Hermos. I en Afstand af omtrent to Alil 

 ser man den store Sø, som de Gamle kaldte den Gygeiske eller 

 Koloe, Tyrkerne kalde den Mermere gol; og ved Siden af den, 

 til venstre, en stor Mængde smaa Toppe ; det er Bin tepé, de 

 tusinde Høje, eller for at tale tydeligere, de gamle Gravhøje, 

 hvor Lydiens Konger og Rigmænd fandt deres sidste Hvilested. 

 Det er Gravhøje, som vi kende dem fra vort eget Land, som 

 de findes over hele Europa, og som de tvende, der staa paa 

 den troiske Slette ved Hellespontens Bred, og som have faaet 

 Navn efter Achilles og Ajas ; men intet Sted ser man dem 

 samlede i saa stort et Antal som her. Det er jo heller ikke 

 Vikingegrave opkastede over Krigere, der ere faldne maaske 

 langt fra deres Hjem; men en i Aarhundreder benyttet Begra- 

 velsesplads for en rig Hovedstad. Hvor langt de gaa tilbage i 

 Tiden, og hvor længe man er bleven ved at begrave i saadanne 

 Høje, kunne vi ikke afgjøre ; kun en eneste, den største af dem 

 alle, kunne vi henføre til en bestemt Tid; det er Kong Alyattes' 

 Grav, som døde 560 f. Chr. 



Alyattes' Grav er beskrevet af Herodot (I, 93) og afStrabo 



9* 



