l!orii;i'rkiiiiii,'(u- iin,i,'n;icii(lo l.aplacos Kosiimgoiii. 347 



idet muligvis en Del af Verdens lokale Energi er anbragt i 

 rent periodiske IJevægelser af det reducerede Antal af Kloder, 

 Varmeenergien har udjævnet sig ved Udstraaling, forsaavidt den 

 ikke er anbragt i andre Former, fra hvilke ingen Tilbagegang 

 er mulig. 



Frcmtidshistoricn hen til dette Maal vil aabcnbart fylde 

 en uendelig Tid, ligesom en Evighed maa være henrunden, 

 siden Verden kan have havt hin første ustadige Ligevægtstil- 

 stand. Frem og tilbage maa vi som de epokegørende Begiven- 

 heder tænke os Sammenstødene fra de allermindste og ubetyde- 

 ligste indtil saadanne, hvor Sol tørner imod Sol under Udvikling 

 af saadan Varme, at baade de selv og deres Omgivelser for- 

 vandles til glødende Taagemasser af uhyre Udstrækning. 



Tiden har været for kort, Afstandene for store og vor Op- 

 mærksomhed fra først af for ringe , til at det kunde ventes at 

 være iagttaget, at Stjerner, som vare sete i Afstand fra hinanden, 

 havde nærmet sig og under stærk Opblussen vare blevne til en 

 Taage, men med alle de enkelte Dele af dette Fæ.nomen ere vi 

 allerede fortrolige; vi se Stjernerne i Bevægelse mellem hinanden; 

 ikke sjældent blusse "uye Stjerneri) op, en af de sidste Gange 

 var det midt i Andromedataagens tætpakkede Stjernehob. Un- 

 dertiden sker det med Spektralfænomener, der minde stærkt 

 om Stjernetaagernes ; og flere Steder paa Himlen især i Orion 

 ses uhyre udstrakte Dele af Rummet opfyldte med glødende 

 Taage, som omslutter mangfoldige Stjerner med sine tætteste 

 Dele og giver dem alle et ensartet fra de sædvanlige Sole for- 

 skelhgt Spektralpræg. 



Vort Solsystems Fremtidsudsigter synes at være af den 

 lysende Art; indenfor dens Grænser er Stabiliteten sikker nok 

 i alt væsentligt; og heller ikke udefra synes nogen Fare at 

 true os= Sammenstød med Kometer ville vistnok forestaa , og 

 Stjerneskudsregnene derfra kunne blive anselige, men Kometerne 

 ere for svage, for løst byggede, for kolde og for udstrakte til 

 at belløve af frygtes. Solsystemet i sin Helhed skrider frem 



Overs, over d. K. D. Vidcnsk. Selsk. Forh. 1890. 23 



