13. November. -44 1 ^ ^ 13. Møde. 



Skoleherre for Herlufsholm" og gav samtidig en Udsigt over 

 Hvitfeldts Levned med Fremhævelse af enkelte Punkter, med 

 Hensyn til hvilke nye Oplysninger ere fremkomne. Særlig 

 dvæledes ved de Motiver, der maa antages at have bevæget Hvit- 

 feldt, trods sin fremrykkede Alder og mangesidige Virksomhed 

 i Statens Tjeneste, til at optræde som Historieskriver. Herom 

 udtaltes: 



"Aaret 1595 har en særlig Mærkelighed i Hvitfeldts Historie 

 derved, at han da begyndte Udgivelsen af den store Danmarks- 

 Krønike, der mere end noget andet har bragt hans Navn til 

 Efterslægten. Naar det blev en Adelsmand, i hvis Lod det faldt 

 at fortsætte det Værk, Saxe , Absalons Klerk, for Aarhundreder 

 siden havde begyndt. Skildringen af Fædrelandets Fortid, da 

 var det ikke ganske ufortjent, ikke blot fordi den danske Adel 

 i det sextende Aarhundrede virkelig fremviser en Række Skik- 

 kelser, i hvem vi erkende Repræsentanter for det bedste, der 

 rørte sig i Folket, men ogsaa fordi flere af disse med varm 

 Interesse havde omfattet Fædrelandets Historie. Mænd som 

 Johan Friis, Herluf Trolle, Ejler Hardenberg, Niels Kaas, Jørgen 

 Rosenkrantz, Jakob Ulfeld, Axel Gyldenstjerne o. fl. vare alle 

 kendte i deres Samtid som Elskere af Minderne fra Fædrene M, 

 og flere af dem have direkte eller indirekte fremmet det Samler- 

 arbejde , som var gaaet forud, og som det blev givet Hvitfeldt 

 at sætte Kronen paa, da han — vistnok efter mange Betænke- 

 ligheder — bestemte sig til at bryde Isen og vove Farten ud 

 paa Historiens vidtstrakte Hav. 



Naar han endelig paa denne Tid besluttede sig dertil , saa 

 maa det vistnok antages, at den Omstændighed, at der i Nord- 

 tyskland i de senere Aar i hurtig Følge var fremkommet en 

 Række Landskrøniker , har været en virksom Tilskyndelse, ikke 

 blot fordi disse kunde yde adskilligt velkomment Materiale, men 



^) Se Rørdam, Historieskrivningen i Danmark og Norge efter Reformationen 

 I. Afsnittet: Adelens Kjærlighed til Fædrelandets Historie (S. 121 IT.). 



