11. December. -4^ 82 ^ lo. Mode. 



1. Hos Heste, som ere aktivt immuniserede mod Difteri, 

 og som paa sædvanlig Maade aarelades med korte Mellemrum, 

 indtræder ofte en betydelig Aftagen af Serums antidifteriske 

 Styrke, trods stadig Tilførsel af de almindelig anvendte Toxin- 

 mængder (500 Cc af en Gift, der i en Dosis af 0,1 Cc dræber 

 et 500 Gmms. Marsvin i c. 40 Timer). 



2. Selv under Tilførsel af meget store Toxinmængder 

 (1 — 2 Liter ad Gangen af ovennævnte Gift) kan en fortsat 

 Synken af Serums antidifteriske Styrke finde Sted. 



3. Dette habituelle Antitoxinfald synes ikke at ledsages 

 af en forøget Følsomhed for Difterigift. 



4. Udskilning af antidifterisk Stof med Urinen har ingen 

 væsentlig Betydning for Fremkaldelsen af det habituelle Antitoxin- 

 fald, og det er aldrig lykkedes os at eftervise antidifterisk Stof 

 i maalelig Mængde i aktivt immuniserede Hestes Urin. 



5. Det habituelle Antitoxinfald maa — efter en større 

 Række Maalinger at dømme — skyldes en Nedsættelse af 

 Vævenes Ævne til at producere antidifterisk Stof. 



6. Et af de Momenter, som bidrage til at fremkalde Ned- 

 sættelsen af Vævenes antitoxindannende Ævne maa ifølge vore 

 tidligere Undersøgelser over Forløbet af den aktive Immunisering 

 mod Difteri antages at være den gentagne Intoxication. 



7. Et andet Moment er de atter og atter foretagne Aare- 

 ladninger, som altid efterfølges af et varigt Antitoxinfald, med 

 mindre ny Toxin tilføres. 



8. Det habituelle Antitoxinfald fir ofte saa betydeligt, at 

 man nødes til at opgive at benytte Hesten til Fremstilling af 

 Serum, som skal finde therapeutisk Anvendelse. 



y. Der findes overordentlig store individuelle Forskellig- 

 heder mellem de forskellige Hestes antitoxindannende Ævne. 



10. Ved Fremstilling af antidifterisk Serum til therapeutisk 

 Brug maa man dels tage Sigte paa at opspore Heste med frem- 

 trædende antitoxindannende Ævne, dels kun anvende dem en 

 begrænset Tid. 



