Til "Istidens« Gang i Norden. 35 



er dog i det hele Spørgsrricaal, som ikke nu og her — hvor 

 Talen nærmest er om Nutidens Indgang — ligge til Drøftelse. 



7. Kun eet Led af disse Dannelser, der gentagne Gange 

 er sat i en løsere eller engere Forbindelse med vor fossile Høj- 

 fjeldsflora, da det, ligesom denne, afgiver et biologisk Vid- 

 nesbyrd om iskolde Forhold, har jeg ovenfor M baade for 

 Sammenhængens og Modsætningens Skyld kortelig berørt. 



Dette Led er Yol dia- Leret, fornemlig som det over mange 

 (10 — 12) Kvadratmile optræder i Vendsyssel, med dets talrige 

 Organismer, der minde ikke blot om et meget koldt Hav men 

 om et Ishav og synes at danne en egen liA\himds-faitnula 

 i dette Ishav. Ved hine faa Ord tilsigtede jeg kun at værne imod 

 en Misforstaaelse , der synes at være temmelig almindeUg 

 m. H. t. den Tidslinie i Istidens Gang, vort \oldia-Ler 

 afgiver. Denne ligger lange Tider, maaske Aartusinder, forud 

 for vor Højfjeldsfloras, sandsynligvis midt i den virkelige "Istid«, 

 og betegner Danmark som dengang liggende flere hundrede Fod 

 lavere end nu -). 



Den er ogsaa ældre end de nordlige Kysters højtlig- 

 gende Skallag, i Nærheden af Lddevalla f. Ex., indehol- 

 dende for en stor Del Skaller af de samme Havdyr, opkastede 

 paa Kysten, dog — efter mit Skøn paa selve Stedet — ikke 

 medens Dyrene levede udenfor i Havet, men senere og, som 

 det synes, under stærke Strøm- og Bølgebevægelser, der ud- 

 vaskede dem fra Ler- og Sandlag , hvori de oprindelig havde 

 levet paa Havbunden og som da hævedes op imod Havbrynet. 



1) Afsnit I. 



*) Se F. Johnstrup »Om de geologiske Forhold i den nordlige Del af 

 Vendsyssel". 1882 (Universitetsprogr.) ; S. 11: mit Skøn over Dybden, 

 hvorpaa Yold ia-Lerets Fauna levede, og S. 18: Prof. John strup s 

 egne Udtryk om Hævningens Størrelse. 



3* 



