62 O. G. Petersen. 



ved Respirationen, der endnu er livlig ved Vinterens Begyndelse; 

 efterha;inden som Vinteren skrider frem, bliver Aandedræts- 

 virksomheden langsommere, og fra den Stund af, da Plantens 

 Liv bliver latent, forbliver Stivelsens Fordeling den samme 

 gennem næsten 3 Maaneder. Stivelsens Genoptræden ved 

 Vinterens Slutning forklarer han ved Assimilationsvirksomhed i 

 Grenenes ydre chlorofylholdige Bark. 



Denne Betragtning vil dog neppe holde Stik, selv om det 

 naturligvis maa indrømmes, at der maa medgaa noget Materiale 

 til Respirationen. Fischer hævder, at Stivelsen ikke eller 

 i alt Fald kun i ringere Grad gaar ud af de Organer, hvori 

 den ved Løvfaldstid er opsamlet, men at den bliver paa Stedet, 

 omdannet for Fedttræernes Vedkommende til fed Olie , for 

 Stivelsetræernes Vedkommende dels til Olie, dels til Glykose, 

 men maaske navulig til et Stof, hvis Natur ikke er bekendt. 

 Foruden forskellige Betragtninger støttes denne Opfattelse paa 

 følgende Kendsgerning: Anbringer man i den kolde Vintertid 

 et Stykke fuldstændig stivelsefrit fra Vedet løsnet Bark i Varmen, 

 saa vil man efter en Dag elier to flnde rigelig Stivelse dannet 

 i det. Det samme kan endogsaa gøres med et, naturligvis, 

 ikke altfor tyndt, mikroskopisk Snit, som er anbragt paa pas- 

 sende iVIaade ; ogsaa her finder der en rigelig Genoptræden af 

 Stivelsen Sted. Hermed er bevist, at Materialet er forhaanden, 

 kun i en anden Form. Og saavel ved disse Forsøg som ved 

 Iagttagelsen af Fænomenerne i Naturen, synes det, som om det 

 er Temperaturen , der er det afgørende. Den rent anatomiske 

 BehandUng kan ikke godt træde Spørgsmaalets Løsning nærmere ; 

 den experimentelle Fysiologi og Kemien maa klare Resten. 



Se vi Sagen fra det Synspunkt, at vi spørge: Hvad Gavn 

 har Planten af at føre Fedt i Stedet for Stivelse i Vinter- 

 maanederne? saa blive vi vel nærmest Svar skyldige paa dette 

 Spørgsmaal. Hos alle de af mig undersøgte Træer og Buske 

 fandtes der mer eller mindre Fedt i Barken under Vinterhvilen, 

 hos nogle f. Ex. Lind endog i meget betydelig Mængde. Er 



