Rousseau's Indflydelse paa Kant. 163 



er den, at der i selve den enkeltes Indre rejser sig en For- 

 dring om at arbejde paa Slægtens universelle Maal og vurdere 

 alle Handlinger efter det Synspunkt, om det Princip, der kund- 

 gør sig i dem , kan lægges til Grund for en almindelig Lov- 

 givning. Denne ubetingede Fordring om at betragte sin Handlen 

 ikke fra et individuelt, men fra et universelt Synspunkt, kunde 

 efter Kant ikke finde sin Forklaring ved Menneskets i Erfaringen 

 givne Natur, men har en oversanselig Oprindelse. Kant gør 

 derfor sin Etik uafhængig af Psykologien. Alligevel slaar det 

 kategoriske Imperativ som en subjektiv Anticipation af den 

 historiske Udviklings Maal. Lige saa uforklarlig som Historien 

 i Følge Kant er fra den isolerede enkeltes Synspunkt, lige saa 

 uforklarlig er Etiken det efter Kant's definitive Opfattelse. Og 

 det hemmelighedsfulde beror netop paa, at der saaledes hos 

 den enkelte skulde ytre sig en Tendens til at ophæve Isola- 

 tionen, se sig som en blandt mange og lægge Slægtens univer- 

 selle Synspunkt til Grund ved de individuelle Handhngers Vur- 

 dering. Hvad Kant opstiller som noget rent apriorisk, er altsaa, 

 naar vi forklare hans Etik ved Hjælp af hans historiske Op- 

 fattelse, Slægtens Stemme i Individet. Ethvert Instinkt an- 

 ticiperer Erfaringen, og Kants kategoriske Imperativ kan derfor 

 opfattes som Udtryk for et i Menneskets Natur hggende Instinkt, 

 der ikke kan forstaas , uden naar vi betragte den enkelte ikke 

 som isoleret, men som Led af Slægten. Psykologisk uforklarlig 

 bliver den etiske Lov naturUgvis, naar man i sin Psykologi 

 glemmer de socialt bestemte Elementer i Menneskenaturen, der 

 stedse paa ny maa gøre sig gældende, selv om de kunne for- 

 trænges af andre Momenter. 



Man kunde herimod indvende, at vi ved vor Forklaring 

 paatvinge Kant en Opfattelse, han udtrykkeligt fralægger sig. 

 I Fortalen til "Grundlegung zur Metaphysik der Sitten» vil han 

 udtrykkeligt gøre Etiken aldeles uafhængig af al Psykologi. »For- 

 pligtelsens Grund", siger han, «maa ikke søges i Menneskets 

 Natur eller i de Verdensforhold, i hvilken han er sat, men 



