166 Harald Høffding. 



Dydslærens Tilblivelse M. Det viser sig, at Kant har antaget et 

 Vexelforhold mellem Ret og Moral, mellem Historie og Etik, 

 mellem social og individuel Udvikling — og derved uden at 

 være sig det bevidst, ogsaa mellem det empiriske og det 

 aprioriske. 



Paa dette Punkt, hvor Kant's definitive Etik bliver ti! 

 gennem en af ham selv ikke klart gennemskuet Forbindelse 

 af etiske og historiske Synspunkter, er det nu, at Indflydelsen 

 af Rousseau har været medvirkende. Da Rousseau's Hoved- 

 skrifter udkom 20 Aar tidligere, øvede de, som jeg har omtalt 

 i min Afhandling om Kontinuiteten i Kants filosofiske Udvik- 

 lingsgang (se især p. 36 og 38), en stærk Indvirkning paa 

 ham, førte ham til at skelne mellem Teori ogPraxis, til at 

 lægge stor Vægt paa Følelsessiden i Menneskenaturen i Mod- 

 sætning til Forstandsoplysningen og i det hele til at uddybe 

 Begrebet om menneskelig Personlighed. Fra denne Tid skrive 

 sig de stærke Udtalelser af Kant om hvad han skylder Rousseau. 

 Men det er efter min Mening sandsynligt, at Rousseau'ske 



]) Sikkert har, hvad der ogsaa stemmer godt med min Opfattelse af Kant's 

 definitive Etiks Tilblivelsesmaade , Retslærens Princip formet sig hos 

 Kant før Dydslærens. I "Kritik der reinen Vernnnft« • (1. Udgave) er 

 Kant's senere Etik endnu ikke principielt opstillet; der tales vel om 

 ubetinget Fordring og om en »intelligibeln Villen, men det hedder 

 (p. 14 f. kfr. p. 568) udtrykkeligt, at Begreberne om Lyst og Ulyst, 

 Drift og Tilbøjelighed o. s. v., maa forudsættes i Moralfilosofien, hvorfor 

 denne ikke kan være Del af Transscendentalfilosofien, der ingen empiriske 

 Begreber tor indeholde. Derimod fremsætter Kant lejlighedsvis allerede 

 her Principet for sin senere Retslære. Se "Kritik der reinen Vernunft« 

 1 Udg. p. 301 f.; 316 f.; 328. Allerede A. S. Ørsted har (i sit Skrift 

 Over Sammenhængen mellem Dydslærens og Retslærens Princip. 

 København 1798. II. p. 113 f.) gjort opmærksom paa, at Kant i sil 

 Hovedværk — 16 Aar førjRetslæren udkom — havde antydet det Princip, 

 der senere blev Grundtanken i hans Retslære. Men de Antydninger, 

 Kant giver af en genetisk Sammenhæng mellem Ret og Moral, har 

 Orsted ikke lagt Mærke til , og den tydeligste Udtalelse forekommer jo 

 ogsaa i et Fragment, der først for ganske nyligt er kommet for Dagens 

 Lys. Det hørte til Ensidigheden ved Kant's Udvikling i hans senere 

 Aar, at de genetiske Synspunkter afgjort traadte tilbage for de deduktive. 



