104 Thorvald Madsen. 



{T) = 0,126 cm.=^ 

 7>l 3,1 cm. 3 o: 24,6 (T) 

 L^ 2,1 — o: 16,6 — Z = c. 59. 



J) 1,0 cm.=* o: c. 8 (T) 



Tilsyneladende er der altsaa fundet en Forøgelse af Toxo- 

 nernes Mængde (fra c. 33 til c. 50 — 60). Dette staar i skarp 

 Modsætning til Elniichs Anskuelse, at Toxonerne ligesom Toxi- 

 nerne vel kunne svinde, men aldrig forøges i Antal, saaledes 

 som de egentlige Toxoider. Det er netop herpaa, han støtter 

 den Paastand, at Toxonerne ikke ere Omdannelsesprodukter af 

 Toxin, men dannes samtidig med dette. 



Denne Forøgelse er imidlertid kun tilsyneladende; da der 

 tidligere er paavist c. 2 Toxinækvivalenter paa Strækningen 

 c. 146 — 167, maa del, at der her nu ikke længere findes dræ- 

 bende Bestanddele, nærmest opfattes, som om de to Ækviva- 

 lenter Toxin ere omdannede til Toxoid. Ved Siden af den 

 c. 33 Ækvivalenter brede Toxonzone findes altsaa nu en Zone, 

 bestaaende af c. 20 Ækvivalenter Toxoid, som man ikke kunde 

 adskille fra Toxonzonen , hvis man ikke havde fulgt dens Ud- 

 vikling. Praktisk set — m. \\. t. Konstanterne — virker den 

 naturligvis som en Forøgelse af Toxonmængden, hvilket giver 

 sig Udslag i Forstørrelsen af Lf. 



De øvrige Undersøgelser vise, at Forholdet 1 Toxinækviva- 

 leut — 9 Toxoidækvivalenter genfindes over betydelige Dele af 

 Giften. Med stor Regelmæssighed bliver der paa Strækningen 

 fra 140 — 60 et nyt Toxinækv. frit for hver ^ (/), der tages 

 fra Blandingen (/) + L^. Ved 60 er der i alt 9 Toxinækv. frie, 

 men i den derpaa følgende Del af Giflen synes der at være et 

 andet Forhold mellem Toxoid- og Toxinækv. , saa at der nu 

 findes relativt flere af de sidste. Forsøgene ere ikke tilstrække- 

 lige til nøjagtig at fastslaa Konstitutionen af Giflens stærkest 



26 



