t26 Thorvald Madsen. 



Mængder. Af de nævnte Tabeller ses, at med en enkelt 

 Undtagelse ere alle de Forsøg , hvor der er indsprøjtet frie 

 Toxoner, efterfulgte af Parese. Som ovenfor omtalt maa man 

 for Gift A antage, at L^ lig 2,1 cm.^ er noget for høj, idet der 

 hos de fleste af Dyrene ved Sektionen kunde paavises en ganske 

 vist ubetydelig Reaktion; desuden fik alle de overlevende 

 Parese, hvilket tydelig angiver, at der maa være Giftbestanddele 

 frie, selvfølgelig Toxonækvivalenler. Antages den virkelige //„ 

 at være f. Ex. 2,05 cm.^, bliver Mængden af frie Toxonækviva- 

 lenler i (/) + 2,1 cm.^ ca. 5, og Antallet af de ved de øvrige 

 Forsøg angivne frie Toxonækvivalenler maa i tilsvarende Grad 

 forhøjes. Af Forsøgene med (/) -)- 2,1 cm.^ Gift A fremgaar det 

 med Sikkerhed, at Pareserne kunne frembringes ude- 

 lukkende med frie Toxoner. I den nævnte Blanding, som 

 er tæl ved Neutralisationspunktet, kan ikke findes frit Toxin; 

 delte ses deraf, at den ubetydelige Infiltration svandt meget 

 hurtigt uden i et eneste Tilfælde at efterlade Nekrose eller 

 Haaraffald. De øvrige Tabeller vise, at der er kommet Parese 

 i det overvejende Antal Tilfælde , hvor der er injiceret frie 

 Toxonækvivalenler, og hvor Forsøgsdyrene ikke ere døde akut, 

 dræbte lige efter Forsøget eller senere ere gaaede kakeklisk til 

 Grunde. 



Det egentlige Toxin synes ikke al have Evnen til at frem- 

 kalde Parese; i modsat Fald maatle man hyppigt finde disse i 

 Forsøgsrækker som de paa Tab. II. og VI anførte, men delte er 

 yderlig sjældent Tilfældet, og der findes da altid saa meget frit 

 Toxon , al Pareserne kunne tænkes fremkomne herved. Da 

 Toxoiderne nærmest maa opfattes som omdannede Toxiner, vil 

 man paa Forhaand ikke vente, al de kunne virke paralyserende; 

 sikkert kan dette imidlertid ikke afgøres, saalænge vi mangle 

 Midlerne til at isolere dem. 



Evnen til al fremkalde Parese fandtes hos alle 4 under- 

 søgte Gifte; mulig er der i denne Henseende nogen Forskel 



