154 C. Christiansen. 



med det ene Kvadrantpar paa et Kelvins Elektrometer, det andet 

 Kvadrantpar er afledet til Vandledningen. Elektrometret vil da 

 efter en kort Tids Forløb angive Potentialet paa det Sted, hvor 

 Straalen opløser sig i Draaber. Er Straalen f. Ex. anbragt 

 indeni et snevert Metalrør, som holdes ved et konstant Po- 

 tential F, vil Elektrometret ogsaa vise Potentialet V. 



Herved er dog et at bemærke. Forbindes Røret med Vand- 

 ledningerne, skulde Elektrometret vise Potentialet O, men dette 

 er imidlertid ikke almindeligt Tilfældet. Potentialet bliver større 

 og faar netop de Værdier, som betinges af Spændingsforskellen 

 mellem Metallet, hvoraf Røret er dannet, og Kvægsølv. At det 

 virkelig forholder sig saaledes , fremgaar af Iagttagelser af 

 F. Exner og J. Tuma^). Vi kunne ogsaa indse, at det maa 

 være saaledes, ved at lægge Mærke til, at Elektrometerudslaget 

 først bliver konstant, naar Draaberne falde uden Ladning, naar 

 altsaa Kviksølvs traalen selv er uelektrisk. Dette kræver, at den 

 elektriske Kraft i Luften mellem Kvægsølvet og Metalrøret er O, 

 Potentialet altsaa konstant. Lad det være C. Betegnes Kvæg- 

 sølvet med Hg, Elektrometerkvadranterne med El, bliver det 

 isolerede Kvadrantpars Spænding 



P,= C^El\Hg. 



Kaldes det Metal, hvoraf Røret er dannet, X, har man for det 

 andet Kvadrantpar Spændingen lig 



P, _ C^El\X. 



Det Potential, der aflæses paa Elektrometret, er altsaa 



D = P,-P, = X\Hg. 



Udslaget angiver altsaa virkeUg Spændingsforskellen mellem det 

 Metal, hvoraf Røret er dannet, og Kvægsølv. 



I den første af de omtalte Meddelelser beskrev jeg nu en 

 Række Forsøg, i hvilke Kvægsølv erstattedes af et letflydende 



1) Wiener Bericlite 97 (2) p. 917. 1888. 



2 



