Methodol.-krit. Bern. om moderne Forskningsretninger i Embryologien. 1 89 



blik gøre dette umulige Tankeexperiment — saa vilde den 

 Forsker være den store , den geniale Videnskabsmand , som 

 indførte den komparative Betragtningsmaade. Nu er det i Ud- 

 viklingshistorien lige omvendt; derfor bringe de experimentelle 

 Forskere ved deres nye Spørgsmaalsstillinger og Undersøgelser 

 et frisk Pust ind, hvilket fortjener den allerstørste Anerkendelse. 

 Men dermed behøvede vel ikke al følge et saa grænseløst Hov- 

 mod, en saadan Selvforgudelse og Ringeagten af de største tid- 

 ligere Forskeres Virksomhed. Man fristes til at sige til hine 

 Forfattere: arbejd videre uden at slaa saa meget om Eder med 

 store Ord og overlad det til andre at rose Eder! Vi lade Eders 

 Methode gælde som den første og ypperste, hvor den kan 

 bruges; men Anvendelsen af den er stærkt begrænset, og vi 

 maatte, naar den alene skulde bruges, betragte den levende 

 Natur som en Hob isolerede Kendsgerninger uden al Sammen- 

 hæng; men det er ikke det, vi tilstræbe. 



At der for Begrebet Homologi — omtrent Hovedbegrebet 

 i den komparative Anatomi — ikke skulde ligge andet til Grimd 

 end den Driesch'ske Bestemmelse, vil just sige dette, at der 

 ikke kan erkendes den ringeste indre Sammenhæng mellem de 

 vigtigste Forhold i Dyrenes Bygning og Udvikling; det er i Følge 

 denne Synsmaade at betragte som betydningsløse Enkeltheder — 

 som vi blot temmelig vilkaarligt stille sammen — naar alle 

 Hvirveldyr oprindeligt — som Embryoner — have en Ryg- 

 stræng, som hos de højere Former erstattes af en Hvirvelsøjle, 

 eller naar de lungeaandende Hvirveldyr i Embryonaltilstanden 

 en Tid lang ere udstyrede med Gællebuer og Gællespalter og 

 et tilhørende Karsystem. At saadanne Kendsgerninger imidlertid 

 maa give det tænkende Menneske Stof til Tanker, al han ud af 

 sit Syn paa saadanne Kendsgerninger maa forme Theorier og 

 Hypotheser, selv om han ikke har Udsigt til at kunne bevise 

 dem ad Experimentets Vej , det er simpelthen dybt begrundet 

 i den menneskelige Natur — lykkeligvis! Og indtil man giver 

 os bedre Theorier herom, ville vi holde fast ved dem, vi have. 



21 



