190 R.S.Bergh. 



Det er ikke første Gang , at Morfologien og den kompara- 

 tive Betragtningsmaade bliver angrebet fra experimentelle For- 

 skeres Side. Allerede for 50 Aar siden kunde man iagttage 

 nøjagtigt det samme Fænomen. Da Carl Ludwig den Gang 

 brød nye Baner for den experimentelle Fysiologi , maatte han 

 ogsaa strax proklamere sin Videnskab som det rette Evangelium 

 og udtale sin Fordømmelse over Morfologien og Systematiken, 

 hvilke Discipliner kun kunde betragtes som en videnskabelig 

 eller kunstnerisk Leg M, hvilket foranledigede Rudolf Leuckart 

 til en skarp Indsigelse. Morfologien er ikke sygnet hen og død 

 efter Carl Ludwig' s Angreb; den har tvertimod aldrig taget 

 saa frodig Væxt som i de sidste halvhundrede Aar. 



Og lad os nu til Slutning se, hvorhen Mangelen paa sam- 

 menlignende Betragtning har ført sine Dyrkere til forskellige 

 Tider. Den første Embryolog, som slog ind paa den Vej at 

 lade Sammenligning være Sammenligning og at ville »forklare" 

 den enkelte Dyreforms Udvikling ud af sig selv (ligesom nu de 

 moderne "Udviklingsmekanikere") , var Wilhelm His, hvis 

 Arbejder i denne Retning ligge 25 — 30 Aar tilbage. Hvortil 

 førte hans ukomparative Betragtninger? De førte til en Ab- 

 surditet, nemlig den saa kaldte Parablasttheori, og de førte 

 endvidere til mathematiske Beregninger af Spændinger og Folde- 

 dannelser af elastiske Plader til Forklaring af Hønseæggets 

 Kimskives Væxt under den første Udvikling. I de c. 30 Aar, 

 som ere hengaaede siden da, have disse His'ske Principer vist 

 sig totalt ufrugtbare (og kun i den Grundtanke at » forklare » det 



"Wer mit der Bildung unseier Epoche dennoch das Schopfungsregister 

 der Natur oder gar den Baustyl der Thiere finden will, der erstrebt eine 

 wissenschaftliche oder kiinstlerische Spielerei. Fiir uns haben die Systenie 

 nur den Werth der Worterbiicher« siger Carl Ludwig i en Anmeldelse 

 af Leuckart's udmærkede Skrift «iiber die Morphologie und die Ver- 

 wandtschaftsverhultnisse niederer Thiere« (Schmidt's Jahrbiicher der 

 Medizin. Bd. 62. 1S49. p. 343), og han slutter Anmeldelsen med at sige, 

 at det vilde være det bedste Vidnesbyrd for det videnskabelige Publikum, 

 hvis Leuckart's Skrift incen Læsere fandt. 



