428 Thorvald Madsen. 



2. Deres Holdbarhed er forskellig. I en Giftopløsning 

 svækkes den hæmolytiske Funktion langt raskere end den 

 tetaniserende, baade spontant, som det senere skal vises, 

 og ved kunstige Indgreb, f. Ex. ved 20 Minutters Opvarm- 

 ning til .50°. 



3. De to Gifte have forskellige Bindings forhold. Bringer 

 man en Opløsning af Tetanusgift sammen med røde Blod- 

 legemer, bliver den største Del af Tetanolysinet bundet af 

 disse, medens Tetanospasminet bliver i Opløsning. 



4. Begge Gifte have hver sit Antitoxin. Undersøger man 

 forskellige Tetanussera, finder man, at deres neutraliserende 

 Virkning overfor Tetanolysin og Tetanospasmin ikke gaa 

 parallelt. For at nævne et extremt Tilfælde havde et 

 Serum, som var stærkt antispasmisk, næsten ingen anti- 

 lytiske Egenskaber. 



Af Ehrlichs her anførte Iagttagelser kan man med Sikkerhed 

 drage den Slutning, at Tetanospasminet og Tetanolysinet 

 ere to forskellige Giftstoffer. 



Tetanolysinet syntes særlig egnet til at undersøge for- 

 skellige theoretiske Spørgsmaal. Først maatte man imidlertid 

 nærmere studere dets Indvirkning paa de røde Blodlegemer 

 og søge herigennem at finde et nøjagtigt IMaal for det. Den 

 næste Opgave var at undersøge, om dets Forhold til dets 

 Antitoxin var ligesaa kompliceret som Difterigiftens. Netop 

 Bearbejdelsen af dette Spørgsmaal, som for denne sidstes Ved- 

 kommende havde fordret mange besværlige og kostbare Dyre- 

 forsøg (Ehrlich, Forf. ^)), syntes at være en relativ simpel og 

 let Opgave for Reagensglasforsøgene. 



Ehrlich: Die Werthbemessung d. Diphtherieheilserunis. Klin. Jahrb. 

 1897. — Ueber die Gonstitution d. Diphtheriegiftes. Deutsche med. 

 Wochenschr. 1898. — Th. Madsen: Om Difterigiftens Konstitution. 

 Overs, over det Kgl. Danske Vidensk. Selskabs Forhandl. 1899. 



