Om Tetanolysinet. 433 



legemer af forskellig Følsomhed er Svingninger underkastet. 

 Det viste sig nemlig, at den øverste og nederste Grænse ikke 

 forskøde sig parallelt; medens den sidstnævnte i Reglen var 

 omtrent den samme, fandtes det meget hyppig, at den øverste 

 Grænse vexlede stærkt, idet der holdt sig en ringe Mængde 

 aabenbart yderst resistente Blodlegemer , der krævede store 

 Mængder Gift til deres fuldstændige Opløsning. Disse Uregel- 

 mæssigheder vilde selvfølgelig medføre betydelige Fejl , hvis 

 man uden videre vilde sammenligne Forsøg med forskelligt 

 Blod med hverandre. De kunne med Lethed undgaas derved, at 

 man hver Gang bestemmer Følsomheden af vedkommende Blod. 



Det kan her tilføjes, at fordi man har bestemt de røde 

 Blodlegemers Resistens overfor Tetanolysin, har man derfor 

 ikke den alier ringeste Maalestok for disse Blodlegemers Resi- 

 stens overfor andre Gifte. Man kunde vise , at Blod , som var 

 ualmindelig følsomt overfor Tetanolysin, havde normal eller 

 forholdsvis ringe Følsomhed overfor andre Gifte — Crotin, 

 hæmolytiske Sera o. a. Man kan altsaa ikke tale om Blods 

 Resistens i al Almindelighed, men maa i hvert enkelt Tilfælde 

 bestemme de enkelte Grupper røde Blodlegemers Resistens 

 overfor en bestemt Gift. 



Af det her udviklede fremgaar, at man ved Bedømmelsen 

 af Tetanolysinels Virkning paa de røde Blodlegemer kan inddele 

 dem i 



1) de mest resistente 



2) de midddel resistente 



3) de mindst resistente. 



Af disse udgør Gruppe 1 og 3 sandsynligvis kun en ringe 

 Brøkdel af den samlede Masse, hvis overvejende Flertal maa 

 antages at bestaa af Blodlegemer af middel Resistens. 



Da det ved de følgende Undersøgelser gjaldt om at finde 

 en Melhode, som muliggjorde en nøjagtig Sammenligning af 

 alle Forsøg, viste det sig, at hverken den øverste eller den 

 nederste Grænse var praktisk anvendelig hertil. Dels er det 



7 29* 



