434 Thorvald Madsen. 



meget vanskeligt at angive dem nøjagtig, dels syntes det i og 

 for sig irrationelt at benytte en Bestemmelse, som er afhængig 

 af en forlioldsmæssig lille Del af Blodlegemerne. Det var 

 naturligst at anvende en Fremgangsmaade , som tog Sigte paa 

 disses store Flertal. Hertil viste en simpel kolorimetrisk INIe- 

 tliode sig særdeles brugbar; ved Opløsning af Kaninblod i 

 sligende Mængder Glycerinvand fremstilledes en Række Farve- 

 nuancer, hvormed Reagensglassene sammenlignedes. Paa denne 

 Maade kunde man med stor Sikkerhed vurdere Opløsnings- 

 graden. Til de følgende Forsøg anvendtes hovedsagelig de 

 Farvenuancer, som fremkomme ved Opløsning af 1 Del Blod 

 til 60, resp. 120 Dele Vædske, og som kort betegnes som. Veo 

 og Vi2o; det var særlig sidstnævnte Farvenuance, som gav de 

 bedste Resultater. 



Te tanoly sinets Virkning er overordentlig af- 

 hængig af Temperaturen. Sammenligner man den Effekt, 

 som opnaas ved 37° (1 Time under de tidligere omtalte Om- 

 stændigheder) med den , som fremkommer ved 24 Timers 

 Ophold ved 0° — 1°, ser man, at der ved sidstnævnte Tp. er 

 omtrent 100 Gange saa meget Gift nødvendig for at frem- 

 bringe samme Opløsningsgrad som ved 37°. Det er ikke alene 

 den absolute Virkeevne, som nedsættes ved den lavere 'J'p., 

 men ogsaa Latenstiden bliver betydelig større. Dette ser man 

 meget tydelig paa de oven beskrevne "Opløsningszoner", idet 

 der ved lav Tp. selv i Glas med meget stærk Opløsning i de 

 underste Lag findes et øverste af betydelig Højde, som er 

 fuldstændig eller næsten farveløst. 



II. Tetauolysinets Forhold til dets Antitoxiu. 



Som omtalt findes der store Svingninger i Kaninblodets 

 Følsomhed overfor Giften. Det var derfor absolut nødvendigt, 

 at der samtidig med Forsøgene med Lysin og Antilysin hver 

 Gang blev foretaget en nøjagtig Bestemmelse af, hvorledes 

 vedkommende Blod forholdt sig overfor Gift alene ; først ved 



8 



