Om Tetanolysinet. 451 



vare identiske, men at Varmetoxinet ikke kunde virke 

 ved lav Tp. , fordi det under disse Omstændigheder ikke 

 bandtes til de røde Blodlegemer. 



2. At Bindingen til de røde Blodlegemer var den samme 

 for begge Giftarters Vedkommende, men at Varmetoxinets 

 toxophore Grupper vare svagere, saa at de først 

 kunde komme til Virkning ved Temperaturer over 10°. 



3. At baade Varmetoxinets toxophore og bindende ("hap- 

 tophore") Grupper vare svagere end Kuldetoxinets. 



For at afgøre dette blev der udført en Del Forsøg, af 

 hvilke nedenstaaende anføres som Exempel: 



En Række Centrifugeglas, som indeholdt 10 Cm.^ 5 pCt. 

 Kaninblod bleve afkølede ved Nedsænkning i Isvand ; dernæst 

 blev der tilsat nedenanførte Mængder — dels Varme- dels Kulde- 

 toxin, og Rørene stilledes atter ved 0°. Efter P/2 Times 

 Forløb centrifugeredes de, den ovenstaaende Vædske , som i 

 alle Glassene var fuldstændig farveløs, hældtes fra, og Blod- 

 legemerne vaskedes 2 Gange med isafkølet fysiologisk Kogsalt- 

 opløsning for sikkert at fjærne de sidste Spor ikke bundet Gift. 

 Dernæst bleve Blodlegemerne atter opslemmede i 10 Cm.^ 

 fysiologisk Chlornatriumopløsning, Rørene stilledes I Time ved 

 37°, og efter 24 Timers Forløb observeredes Farvenuancerne. 

 Opløsningsgraden er altsaa et Udtryk for, hvor megen Gift, der 

 i de l'/2 Time er bundet til de røde Blodlegemer (se Tab. 8). 



Som man ser, maa man anvende henimod 30 Gange saa 

 meget Varme- som Kuldetoxin, for at der kan bindes den samme 

 Mængde (Farvenuance Vieo). Da Virkningen af 10 Dele Varme- 

 toxin ved 37° svarer til Virkningen af 1 Del Kuldetoxin , ser 

 man, at der ved 0° bindes næsten 3 Gange mindre af det 

 første end af det sidste. Men det er tillige klart, at ogsaa 

 Varmetoxinets toxophore Gruppe maa være af en 

 anden Art end Kuldetoxinets. Hvis de vare identiske, 

 maatte man ved Tp. under 10° kunne frembringe den samme 



25 



