456 Thorvald Madsen. 



i ringere Grad end de øvrige to blev bundet af de røde Blod- 

 legemer, men navnlig, at dets toxophore Gruppe havde en 

 langt svagere Virkning end Proto- og Deuterotoxinets. 



Den anden Halvdel af Tetanolysinel er overordentlig lidet 

 giftig og synes ogsaa at være kvalitativt forskellig fra den 

 øvrige Del, idet den kun er i Stand til at angribe en bestemt 

 Del af Blodet, de mest følsomme røde Blodlegemer. Dette 

 Forhold minder om den friske Difterigift, hvor man ogsaa i 

 den ene Halvdel træffer Bestanddele (Toxoner), der ere væsent- 

 lig forskellige fra den øvrige Del. Vi vælge derfor ligeledes for 

 den tilsvarende Del af Tetanolysinet Benævnelsen Toxon. 



Af det foregaaende ser man endvidere, at man i Tetano- 

 lysinet ligesom i Difterigiften maa skelne mellem to forskellige 

 Grupper, en haptophor med antitoxinbindende Evne og 

 en toxophor som Bærer af den hæmolytiske Virkning. Medens 

 den første af disse er relativt stabil , svækkes eller omdannes 

 den sidste meget let. 



Efter al Sandsynlighed har Te tanospasminet et lignende 

 ISeutralisationsbillede som Tetanolysinet. En stor Række Forsøg 

 af Dr. Morgenroth viste med Sikkerhed, at Tetanospasminets 

 første Bindingsenheder havde en langt stærkere Giftvirkning 

 end de sidste. En nøjere Analyse heraf stødte imidlertid paa 

 store Vanskeligheder , idet dens Grundlag , den dræbende 

 Minimaldosis, ikke lod sig bestemme med den til disse Forsøg 

 ubetinget nødvendige Nøjagtighed — i hvert Fald ikke paa det 

 benyttede Forsøgsdyr, Musen. 



Man ser, hvor mange Gange større Fordelene ere, naar 

 man er i Stand til at foretage disse Undersøgelser i Reagens- 

 glas. Her kan man paa samme Tid anstille et næsten ube- 

 grænset Antal Forsøg, sammenligne dem med Kontrolforsøg, 

 som ere gjorte under ganske samme Betingelser og paa et 

 Forsøgsobjekt af absolut samme Følsomhed. Særlig ved StolTer 

 af en saa labil Art som Tetanolysinet byder kun Beagensglas- 



30 



