Antitetanolysiuets Virkning paa de røde Blodlegemer. 



463 



Tidspunkt var buudet til de røde Blodlegemer. Hertil blev 

 det fra Forsøg a resterende Blodlegemesediment 2 Gange 

 udvadsket med fysiologisk Kogsaltopløsning for at fjærne det 

 sidste Spor af fri Gift M. Blodlegemerne opslemmedes atter 

 i 10 cm.^ Kogsaltopløsning og lodes staa Natten over ved 

 c. 13° sammen med de øvrige Reagensglas, hvortil der var 

 afmaalt Antitoxin. Den Farvenuance, som viste sig efter de 

 uopløste Blodlegemers Sænkning , var et Udtryk for den 

 Mængde Gift, som var blevet bundet til de røde Blodlegemer 

 i Tidsintervallet mellem Gifttilsætning og Centrifugeringen 

 (Kontrolglas h). 

 Følgende lille Oversigt angiver Forholdet mellem a og 6, 

 svarende til Tab. 1. 



Tab. II. 



Et Kontrolglas , indeholdende Gift alene , viste efter 24 

 Timer en Opløsning = Veo. 



Man ser af Tab. II , at der efter 5 Minutters Forløb 

 ikke var indtraadt nogen Opløsning af de røde Blodlegemer, 

 medens der allerede var bundet saa meget Gift til disse , at 

 deres Opløsningsgrad Dagen efter svarede til Farvenuancen 

 V120. Efter 15 Minutters Forløb var der ligeledes ingen 

 Opløsning at se ; den bundne Giftmængde svarede til Farve- 



') At deUe virkelig lykkedes, blev konstateret paa følgende Maade. Til 

 den sidste Portion Vadskevand sattes Blodlegemer i et Forhold af 5%, 

 og Vædsken stilledes dernæst ved 37°. Herved viste der sig aldrig 

 nogen Opløsning af Blodlegemerne. 



D. K. D. Vid. Selsk. Overs. 1899. 5 31 



