480 •!• L. Ussing. 



anden for dem, der komme fra Udlandet. Kulisserne ere tre- 

 kantede Prismer, der kunne drejes; de have forskellig Deko- 

 ration, efter som det er en Tragedie, en Komedie eller et Satyr- 

 spil, der opføres. Ved det græske Theater siger Vitruv ikke, 

 hvor Dørene skulle sættes; Firkanternes Hjørner kunne ikke 

 bruges dertil; vi have ingen ansat paa Fig. 2. 



Forfatteren foreskriver dernæst, at Tilskuerbænkenes Højde 

 ikke maa være under l\U Fod og ikke over l^/s, deres Bredde 

 ikke under 2 Fod og ikke over 2V2, samt at Taget over Søjle- 

 gangen, der omgiver den øverste Bænkerad, skal være i lige 

 Højde med Skuepladsens Bagvæg. De romerske Theatre bestod 

 nemlig ikke som de gamle græske af to særskilte Dele, Tilskuer- 

 pladsen og Skuepladsen, der adskiltes ved de ubedækkede Adgange 

 til Orchestra [ndpodoi], men dannede een sammenhængende Byg- 

 ning, og Adgangen til Orchestra og de nederste Bænke foregik 

 igennem hvælvede Korridorer under Tilskuerpladsen. Det er i 

 dette Øjemed , at de nederste Bænkerader yderst paa begge 

 Fløje afskæres lodret saa langt som Ve af Orchestras Gennem- 

 snit (til E og F)] Bredden af denne Udskæring angives ikke. 



Bagvæggens Længde bestemmes i det romerske Theater til 

 det dobbelte af Orchestras Gennemsnit. Ved det græske Theater 

 angives den ikke, men da Tilskuerpladsen der gaar ud over 

 Halvkredsen, kan den næppe blive saa lang, om den end maa 

 have været længere, end det er angivet i Fig. 2 M- 



Skuepladsen, pulpitum, bemærker Vitruv, kalde Grækerne 

 Åoye7ou-) , d. e. Taleplads, og medens denne i det romerske 

 Theater ikke maa være over 5 Fod hævet over Orchestra, 

 hvilket, som vi ovenfor S. 473 have set, nogenlunde stemmer 

 med Monumenterne , siges der med Hensyn til det græske 

 Theater, at Højden ikke maa være under 10 og ikke over 12 

 Fod. Hvorfor? maa man vel spørge. iMan har ingen Grund 



Se f. Ex. Theatret i Piiene, MiUheil. d. arch. Inst. Athen, 1898, TafXI. 

 Cf. Oversigt over Vidensk. Selsk. Forh. 1897, S. 267. 



14 



